Takhle se na mě nedívej.
Nedělej to, Joanne.
Ahoj, jsem doma!
Tak jo, co myslíš?
Modrý, nebo béžový?
- Joanne? - Co?
Jaký svetr?
Podle jednoho člena kongregace mi prosvítají bradavky,
takže svetry až do smrti.
Jejich škoda, ale rozhodně modrý.
Víš, co na bradavkách nechápu?
Člověk by řekl, že v zimě zalezou spíš dovnitř.
Promiň. Musíme probrat tu krabici.
- Co? - Tu krabici.
Rebečinu krabici.
Zírá na mě už šest dní v řadě.
Už skoro týden.
Chtěla jsem se do ní podívat. Jindy bych to udělala, ale odolávám.
A asi chci pochvalu za svou vyspělost.
Jistě.
Ta krabice.
Omlouvám se, že tu mám její věci.
Co přesně v ní je? Co tam je?
Kulma? Milostný dopisy? Hanbatý fotky?
Ne, neříkej mi to.
Víš co, Noahu?
- Nechci to vědět. - Upřímně?
Jen pár věcí, který jsem nedokázal vyhodit,
ale nechtěl jsem jí kvůli nim psát.
To dává smysl.
Bože, jsme dospěláci. My oba. Hlavně já.
Jo, hlavně ty.
Díky, žes to zmínila. Měl bych se jí zbavit.
To se mi líbí.
Můžeme ji darovat, spálit, nebo...
- Něco vymyslím. - Jo.
Radši ji spal.
TOHLE NIKDO NECHCE
- Noahu? - Pojďte dál.
Noahu, mám na tebe nepracovní otázku.
Tak dobře.
Čte se to „zendeja“
nebo „zendája“?
„Zendája“?
To jsem si myslel, ale vnučka tvrdila, že je to „zendeja“.
- Kdo by to byl řekl? - Teď ta pracovní.
Co děláš příštích 20 let?
Panečku. Otázka na tělo takhle po ránu.
Nevím, mrknu do diáře.
Manželka mě taktně žádá, abych odešel do důchodu,
ale protože teď trochu přitvrdila,
podle mě je čas.
Panebože!
Co si bez vás kongregace počne?
Nejspíš bude trpět.
Ale to umíme nejlíp.
- Noahu. - Jo?
Chci, abys mě nahradil.
Hlavní rabín?
Snad tě to nepřekvapilo.
Rabíne, je to můj sen.
- Moc... Děkuju vám. - Dobře.
- Zase to nepřeháněj. - Tak jo.
Hlavní rabín musí dodržovat spoustu pravidel.
- Žádné vepřové. - Jistě.
- Ani korýši. - Nikdy.
A možná se pletu,
ale podle všeho sedím naproti rabínovi,
který si najednou uvědomil, že mu chutná blonďatý krabí koláček.
Ano. Omlouvám se. Měla jsem vám to říct dřív.
Pokud naše kongregace uvidí hlavního rabína jíst krabí koláček...
Začne ho jíst každý.
Ne, chtěl jsem říct, že si každý vezme góje
nebudou se rodit židovský děti
a náš lid postupně vymře.
Chápu.
Copak to tu máš?
- Chápu. - Rabíne, mám ji moc rád.
To jsem rád.
Můžeš jí ukázat, co to judaismus vlastně je, ale začni tím zábavným.
- Ať neochutná gefilte fiš. - Dobře.
Mně vlastně chutná, ale rozumím.
Doporučení musím odevzdat příští týden, tak se rozmysli, jestli budeš mít zájem.
Řešit se bude i tvůj osobní život. To k tomu prostě patří.
Dobře, rozumím.
Pokud si chceš život trochu zjednodušit
a oženit se s židovskou dívkou,
dcera se právě rozvádí.
Ta hezká.
Vypadá jako já.
Promysli si to.
Jistě.
Ale chci být dospělá, tak se tam nepodívám...
- Dobře. - Stala se z tebe úplně nová...
Díky. Bože, ne. Morgan, fakt ne. Neotevírej tu krabici.
- Máme dospělý vztah, věříme si a jsme... - Tak hele.
Nemělas mi o ní říkat, pokud nechceš, abych ji otevřela.
Morgan, je to obrovský zásah do soukromí.
Ty jo.
- Podej mi ten kartáč. - Ano.
Je nádherná.
- Sluší jim to. - Muselas přivézt mámu?
Byla v autě, když jsi mi napsala.
- Má slabý měsíčky. - A tohle pomůže čemu? No tak.
Vracím to.
Co je tohle?
Má otisk její nožičky.
- To je strašně romantický. - Není.
Snad najdeme něco pikantnějšího, ať máme o čem mluvit v podcastu.
To ne.
- Co? - Zbláznila ses? Nemůžeme o tom mluvit.
To už ti na podcastu nezáleží?
Samozřejmě že záleží.
Chybí mi single smyslný ségry.
Co s ním chodíš, úplně ses změnila.
To teda ne.
„Bože, nenapsal mi. Snad mě jeho kámoši přijmou. Miluju basket.“
- Ne, nikdy. - Jo.
Jo, často.
Poslyš, Joanne, kterou znám, by kvůli klukovi nic nepředstírala.
Nechránila by ho na úkor našeho podcastu.
Tu krabici by prošmejdila, a vůbec by se za to nestyděla.
Z podobných holek jsme si dělávaly srandu.
Podle mě popisuješ vyzrálost.
Víš, podle mě popisuju zoufalost.
V tomhle domě někdo zemřel násilnou smrtí.
- Cože? - Jo.
Má z toho husí kůži.
Má hlavní rabín slevu na boty?
Ne.
Co to děláš? Na co jsou ty divný svíčky?
Musíte přijít na havdalu, jo? Chci Joanne ukázat krásy judaismu.
- Fakt? Havdalu zbožňuju. - Že jo? Já taky.
Je děsně podceňovaná.
- Souhlas. To je ten dezert s pudinkem? - Jo.
Ne, obřad na konci šabatu. Hledají se tři hvězdy.
Zapálíš svíci, čichneš si ke koření.
Nic? Vzpomeneš si.
To jsme určitě nikdy nedělali. Co to s tebou je?
Problém jménem krab.
Jo, na svrab to chce antibiotika a hlavně se všude ohol.
- O nic nejde. - Ne, o to nejde.
Cohen ví o Joanne a já začínám šílet.
A sakra.
Derivuju to. Hlavní rabín nemůže chodit se šiksou.
Ne.
Co si o tom myslí šiksa?
Je celkem v pohodě, protože o tom nemá páru.
Možná je načase se jí zeptat, jestli by byla přijala znamení judaismu.
Znamení raka jste ještě neřešili?
Tak se říká rakovině, ale ne. Chci. Musí to být dokonalý. Pomoz mi u večeře.
Ať judaismus působí fakt úžasně, jasný?
Takže chceš, abych judaismus uvedl na trh.
Chci, abys jí ho prodal.
To si piš!
- Je to fakt rozkošný. - Je to fakt rozkošný.
Bože, jsem stará a hnusná stařena. Promiň, bubbe.
Nic se neděje.
A buď ráda, že vypadáš jako já.
Sluší mi všechno. To ví každý.
Jo, nepříčí se mi.
Nepříčí se jí.
- To je pokrok. - Jen se mi nelíbí styl.
A látka.
- A barva. - Miri, skvěle se hodí k tvýmu tématu.
- Jo, to se mi příčí. - Broučku, poslouchej.
„Miriam ve víru New Yorku.“
Je to dokonalé téma.
- Je perfektní. - Jo.
Tohle už řešit nebudeme.
- Ne, odcházím. - Miriam, musím dokončit ten lem.
Její kámošky v kostýmech dětských štětek témata typu Bez kalhot fakt nenormalizují.
Já měla za téma slavné historické ženy
a bylo to úžasný, protože se něco naučíš a bavíš zároveň.
- Ještě že jsi hezká. - Díky.
- Nezajdeme na véču? - Jo.
A zajdeme.
Ale dneska večer to nepůjde.
- Protože... - Snad nebudeš večeřet s ní.
Ne, nebudu večeřet s ní.
- Jsem nucena večeřet s ní. - Jsi k tomu nucena.
A s Noahem.
- Jasně. - Dvojitý rande.
Tak to úplně není.
- Díky. - Fakt?
Je to jen nudná večeře. Zlato, ani tam nechci jít.
- Ale jdeš a nahrazujete mě. - To ne.
- Přestaň. - Každý ví, že šiksa je jen na trénink.
Jo, ale působí to na mě jako něco víc.
- Zlato... - Poslouchej mě.
Jo?
Dej na má slova.
Chybíš mu.
Cítím to.
Uvidí tě na bat micva a přijde k rozumu.
Neměj drdol, dobře?
Dobře.
Jo. To bylo milý.
- Cítíš se trochu líp? - Ne.
- Bože, to je Noah. Chce se sejít. - Je to čarodějnice. Ukaž.
Jak se vede?
Ahoj.
Jsem znuděná a čekám na jídlo.
Promiň, sklopíš to? Co to máš na sobě?
Jdeš do kostela? Proč sis to oblíkla?
Cože? Pořádáme večeři.
Pořádáš večeři v šatech.
A budeš je mít kvůli Noahovi nebo jeho zlý švagrový, která tě ignoruje?
Možná jen chci vypadat hezky?
Bože, je z tebe stepfordská panička.
Ne, máš pravdu. Vůbec ses nezměnila.
Dobře, máš pravdu. Kurva.
Už se nebudu snažit zalíbit Esther a měla bych se přestat přetvařovat,
aby mě všichni měli rádi.
A dál?
A přestanu lhát, že mě baví basket.
Děkuju. Konečně. Dobře.
Tak si to užij. A koukej si převlíct ty amišský šaty.
- Převlíkla ses. Ty šaty se mi líbily. - Jo. Tohle je mi příjemnější.
Dobře. Líbí se mi obojí.
A víš, kdo má rád pohodlí nade vše?
Židé.
Bude to nesnesitelný. Strašně u mě tlačí na pilu.
Je to vyčerpávající.
Lásko, miluju tě. Jsi moje královna.
Slíbil jsem, že budu super aktivní,
což může působit jako zrada, ale jsi v tom sama. Hej, moc ti to sluší.
Ty vado.
Ne, už jsem zvo...
Jo, viděla jsem.
- Teď jsi to přehnal. - Je otevřeno.
Zdravím.
- Vítejte. - Ahoj.
Neformální háv mám jen já. A gumu v pase nejspíš taky.
- Ahoj, Sasho. - Ahoj.
- Jo, mně tepláky Esther nedovolila. - Jsou nechutný.
Jak je, holka?
Víno.
Jak je, holka?
- Tohle je Miriam. - Ahoj, Miriam. Já jsem Joanne.
Prý jsi Noahova oblíbená neteř.
Jo. Jsem jeho jediná neteř.
I tak jsi konkurenci fakt rozdrtila.
Jsi vtipná.
- Kéž bych měla tepláky. - Chceš nějaký půjčit?
Podle mě máme stejnou velikost.
To nebude třeba, ale díky.
Není zač.
Nesedneme si před jídlem na gauč?
- Jistě. - Nebo ne.
Jak chceš. Nenutím tě, holka.
Super.
Noahu, naliješ mi víno?
Jasně.
OMG, JSEM ŠEST METRŮ OD REBEKY
Víte co?
Můžu si to ještě teplý sníst tady?
A můžu si dát sklenku merlotu, prosím?
Promiňte, nechci rušit.
Ale s knížkou v ruce jsem nikoho neviděla asi deset let.
Je to kniha, nebo rekvizita?
Jo, je skutečná. Je to Kde zpívají raci.
Z Reeseina knižního klubu.
Potřebovala jsem vypadnout a je to lepší než čučet do mobilu.
To jste mě dostala.
O takové sebekontrole si můžu nechat zdát. Tak na zdra...
Nemáte drink.
Můžu vás přesvědčit ke sklence vína, abych tu nepila sama?
Jo, vlastně můžete.
Mám za sebou den blbec a víno by mě mohlo rozptýlit.
Jasně.
Viděla jsem svýho ex.
Promiňte? Můžu poprosit o sklenku i pro ni? Děkuju.
Jsem Rebecca.
Moc mě těší. Já jsem Julie.
- Těší mě, Julie. - Dobře, takže...
Jak to setkání probíhalo a ne že něco vynecháš.
- Musíš to ze sebe dostat, jasný? - Jo.
- A na zdraví. - Na zdraví.
- Jdeme na to. - Jdeme na to.
Je to trapný! V New Yorku jsem nikdy nebyla.
Sami měla za téma Euforii. Místo drog měla bonbóny.
To není v pohodě.
Sami zní jako pařmenka.
- Ne. - Vidíš? Joanne to chápe.
Už je to uzavřený, Miriam.
Děláme to pro tvou bubbe, jo? Dlouho už tu s námi nebude.
Když umře, tak téma změníme?
Ano, dobrý kompromis.
- Dobře, Miriam. - Miriam!
- Můžu být upřímná? - Bože.
Téma New York je podle mě šik, jo?
Samá móda, Broadway a SNL.
Jo, hot dogy, pizza a štětky na Times Square.
- O téma nejde. - Je to New York. Mají obří krysy.
O téma rozhodně nejde.
Bat micva je důležitá životní změna,
jejíž podstatou je navázat na tradice silných židovských žen jako Lea a Rút.
A Rút nebyla původně židovka, ale zbožňujeme ji.
Rút to zvládla.
Ano.
Tak dobře.
- Bezva. - Joanne, je to téma dobrý?
New York je podle mě nejvíc sexy město na světě.
Musíš toho využít.
S módou si poradím. Zvládnu všechno. Až na ty krysy.
Líbí se mi to.
Děkuju.
Hádáme se kvůli tomu přes rok, takže...
- Já ti to říkala. - Slunce už asi zapadlo.
Půjdeme ven na havdalu?
Radši si udělám úkoly.
- No tak. - Já zírám. Tak dobře.
- Dobře. To se mi líbí. - Chci vidět hvězdy.
- Jdeme? - Jo, zní to zábavně.
Ale měl bys vědět, že mě basket nebaví.
Dobře, chápu. Ale teď ho hrát nebudeme.
Tak fajn.
Co že se stane, až uvidíme třetí hvězdu?
Znamená to, že šabat skončil a začala noc.
Vítáme tak nadcházející týden.
A taky si můžeme zapnout mobily. Ale já bych nespěchal.
- Nespěchal bych. - Dobře.
První hvězda! Viděl jsem ji.
- Výborně. Je nízko. - Proč že to děláme?
Je to naše jedinečná tradice, můj zvědavej andílku.
Dobře.
A druhá.
- Kde? - Přímo tamhle.
- Zase nic. - Zase nic.
Je tu takový klid.
Díky, že ses o to podělil.
O tohle se s tebou dělím rád.
A líbí se mi, jak tě to zajímá.
Do oka mi asi vletěl nějaký brouk.
Uvnitř žádní nejsou.
Jo, pojďme dovnitř, odtud budeme mít lepší výhled.
Jasně, nádherný hvězdy v domě.
Přestaň hledat, protože ji najdu.
- Neobtěžuj se. - Ona si spíš najde tebe, chápeš?
Tak si mě najde. A víš ty co? Zdokumentuju to.
- Vážně? - Jo.
Po večeři mám mobil povolený.
- Následuj své srdce. - Dobře.
Víš ty co? Něco si musím zařídit, vteřinku.
- Dobře. - Hned se vrátím.
- Nechvátej. - Jo.
Tak jo, mám spoustu novinek.
Žádný dobrý. Rebecca a Noah si píšou.
Někoho má, ale „zase tak vážný to není“.
A dnešek byl hodně emocionální, protože jí vrátil tu krabici.
- To není pravda. - Třetí hvězda.
Cink, cink, cink.
Víš ty co? Ještě malý okamžik.
Dobře.
Už je z ní židovka?
Neříkej, že jsem na tabletu.
Dobře.
Počkej.
Můžu ti ukázat svoje šaty?
Nejsou potupně dlouhý?
Ano.
Máma je nechce zkrátit.
Od toho jsou nůžky.
Jsi kurevsky skvělá.
Neříkej, že jsem to řekla.
Vím, že jsem.
A neřeknu.
Ahoj.
Kam jsi šla?
Píšeš si potají s Rebekou?
Cože?
Ta krabice.
Vrátils ji, ne?
Jo, chtělas to tak.
Píšeš si s ní?
Ne, jen...
Napsal jsem jí, že se zastavím ve čtyři,
a ona tomu dala paleček, takže asi jo?
To je celý?
- Ano. - Nekontroluješ ji?
- Ne. - Nefňukáš o tom, jak moc si chybíte?
- O čem to mluvíš? - Neříkáš, že to se mnou „není tak vážný“?
Samozřejmě že ne.
Já prostě nevím, čemu mám věřit.
Proč? To bych neudělal.
Zní to... Pokud mi nevěříš...
- Na. - Fakt ti mám projet mobil?
- Jo, nemám co skrývat. - Skvělý. Jaký máš PIN?
Nula, tři, sedm, dva.
Bože.
Nechci se dívat.
Díkybohu. Někdy se nahrávám, když si zkouším kázání, klidně se podívej,
ale není to ono.
V předchozích vztazích bych se podívala.
Dobře.
Ale s tebou chci, aby to bylo jiný.
A věřím ti.
- Já tobě taky. - A...
- Neměl bys. Protože... - Co je? Proč?
Do tý krabice jsem se podívala.
Když jsi odešel. I když jsem tvrdila opak.
Dobře.
- A omlouvám se. - Hej.
To je v pohodě. Já to chápu.
Ta krabice byla lákavá. Zvědavost je přirozená.
Vím, že se to nehodí, ale někdy se chci vrátit k významu toho otisku.
- Jo, to je šíleně děsivý. - Jo.
Omlouvám se.
- Pojď ke mně. - Bože, za všechno...
Někdo se mi dostal do hlavy.
Kdo?
Morgan!
Morgan, otevři!
Kriste! Máš to v poslední zatáčce? Co je?
- Mluvila jsem s Noahem. - Dobře.
Lhala jsi mi.
S Rebekou si nepíše.
Divný. Tvůj kluk popírá, že si píše s bejvalkou. Pecka. Problém vyřešen.
Noah takovej není a podle mě to víš.
Bože, tušíš, jak naivně teď zníš?
Tak jo.
Joanne, vím, že to bolí.
Ale všechno mi řekla Rebecca, jo? Nevím...
Nevěřím ti.
- Možná lhala. - Bože.
To je tak zoufalý, Morgan. Říkalas, že tě nepoznala.
- Ne. - Proč by lhala?
Ne. Chceš, aby Noah zmizel, protože jsi nás nikdy nepodporovala.
Je to směšnej vztah, ale to neznamená, že si vymýšlím.
Nějakýmu náhodnýmu cápkovi věříš víc než mně?
- Noah není náhodnej cápek, jo? Co? - Jasně.
Chceš, abych byla smutná a sama. Promiň, že jsi v podcastu coura jen ty.
Ne, jen já v podcastu vím, kdo jsem.
Úplně ses kvůli němu změnila. A upřímně, Joanne? Je to ubohý.
A dost.
- Je to tak. Fajn. - Tady nejde o mě a Noaha.
Nechce, abych se změnila. Jde o to, že se cítíš opuštěná,
protože jsem konečně ve zdravým vztahu.
A ty jsi pořád na zoufalých apkách,
u vytržení z toho, že máš shodu s číšníkem Broydenem.
Víš ty co?
Až budeš za půl roku zpátky na „zoufalých apkách“,
protože tě Noah nechal kvůli Rebece,
vzpomeneš si a bude to ponižující.
- Nemůžu se dočkat. - Naser si.
Sama si naser. Nevěřím, že sis vybrala jeho.
- Věř tomu. - Tak skvělý. Dospěj.
A abys věděla, osobně je Rebecca mnohem hezčí.
- Sklapni. - Není to filtr. Nemá žádný póry.
Kráva blbá.
Ahoj.
Jsi v pořádku?
Nevím. Všechno je úplně v prdeli.
Se mnou?
Bože, to ne.
Stoprocentně jistá jsem si už jen tebou.
- Zemřel jsi? - Promiň.
Teď by se hodilo říct, že to vnímáš stejně.
Promiň, jsem teď...
Jsem myšlenkami mimo a omlouvám se.
Tíží mě něco důležitýho a chci si o tom promluvit.
Teď jsem jako na trní, tak to vyklop.
Jo, jasně.
Kvůli nový pozici jsem musel přemýšlet o budoucnosti.
A... realita... je taková,
že pokud se mám s někým oženit...
tak... je nutný... aby to byla židovka.
Rozcházíš se se mnou?
Ne.
Joanne, chci s tebou být.
- Chceš se mnou být? - Ano.
Dobře.
Čekám nějaký ale.
Ale
musím tě požádat...
jestli bys zvážila konverzi?
Jsem...
Co když to odmítnu?
Nevím.
Překlad titulků: Tomáš Pikl