Для тих, у кого короткочасна втрата памяті:
Деві щойно взяли в нуль — так, вам не почулося — коледжів.
Уляпалася в гівно по саму маківку.
Чому ти кричала? Сюди знову заліз опосум?
Чекай.
-Є новини з коледжів? -Так.
Добре, не змушуй мене здогадуватися.
Як Деві могла сказати мамі, що нікуди не вступила?
Що повністю запорола своє майбутнє?
Що її єдина дитина була невдахою з великої літери?
Бубочко, говори. Куди тебе беруть?
Скрізь.
Відповідь — вона не скаже.
Боже мій!
Це неймовірно!
Я НІКОЛИ НЕ… …БУЛА НА ВИПУСКНОМУ
Вітаю, Акшаро, це Вішвакумар.
Не знаю, чи бачили: я випадково потрапила в список очікування.
Якщо це розіграш,
я все зрозумію і вважаю, що це смішно, а не жорстоко.
Прошу, передзвоніть.
Голова Деві була наче криво відбитий мяч: повністю не підконтрольна.
Деві Вішвакоролева, зухвала генійко!
-Вітаю! -Що?
Узяли у всі ВНЗ «Ліги»?
Твоя мама сказала моїй. Це неймовірно.
О ні, брехня поширювалася.
Але правду було надто болісно казати.
Погляньте на нас.
Елеанор із дня на день голлівудська зірка,
а ми з Деві — сусідки в Принстоні.
-Ти ж усе одно хочеш у Принстон? -Так.
Я хочу в Принстон.
Тобто ми всі стали тими, ким хотіли бути в девятому класі,
і сьогодні, блін, ідемо на наш випускний.
Це просто мрія.
Так, випускний.
Деві чекала його весь період навчання в старшій школі.
Але, як і завжди, надто сильно налажала, щоб йому радіти.
Так, це чудово.
Маю поговорити з пані Ворнер, але, звісно, чекаю вечора.
Я теж маю бігти.
Ґірс буде на Національному ярмарку.
Мушу його налагодити:
він скачав відео про кросфіт
і називає індекси маси всіх довкола.
У мене також багато цікавих справ,
тож маю ними зайнятися.
Побачимося ввечері!
Пані Ворнер, хочете поговорити?
Я ніколи цього не хочу, але мушу поговорити з вами, юначе.
Виявляється, ви прогулювали уроки
й уже кілька тижнів не здаєте домашнє.
Що в біса таке?
Мене ж узяли в Колумбійський —
можу зняти свої «джордани» з педалі газу.
То дозвольте поставити мої зношені «скечерси» на ваш зад,
бо якщо так буде далі, провалите всі предмети
і коледж скасує рішення.
Але Трент сказав, що це міф.
Трент Гаррісон?
Який лишився на 2-й рік і вішає сумку на пожежну сигналізацію?
З ним ви радитеся про навчання?
Боже мій.
Боже, у мене стільки роботи.
Привіт. Що ти тут робиш?
Просто зайшла до своїх подруг.
Усе гаразд?
Ти наче сумна.
По-справжньому, а не для ролі.
Так, нещодавно бачила свою маму.
Ти бачила свою маму?
Засандалила їй?
Ні, я більше не серджуся.
Мені просто шкода її.
Вона всім пожертвувала заради карєри, якої вже не побудує.
І я боюся, що те саме станеться зі мною.
Не сміши мої горішки. Звісно, у тебе вийде.
Ти найталановитіша з усіх на пласкій Землі.
Знаєш, скільки в Лос-Анджелесі талановитих акторів без роботи?
Усі тримають кулачки за те, щоб якийсь режисер їх вибрав.
Тоді ти маєш стати режисером.
Чекай, це непогана ідея.
Я могла б навчитися режисури
і створювати власні проєкти, у яких грала б.
Як Ґрета Ґервіґ чи кілька проблемних режисерів-чоловіків.
Я мав на увазі вгатити режисера по голові,
затягти в комірчину, забрати одяг,
а тоді прикидатися ним, щоб дати собі роль.
Але твоя ідея теж хороша.
Слухай, Ел-Белл, мені треба на урок.
Не хочу лишитися на третій рік.
Але я не хвилююся за тебе.
Як я колись казав,
ти комета.
Пані Ворнер, є такий коледж,
куди приймають у день подачі? Бажано престижний.
О ні. Ти не послухала про запасні варіанти?
Чому ви не вибили з моєї голови дурість?
Повір, мені хотілося.
Мені шкода. Ти в списку очікування хоч кудись?
Лише в Принстон.
Я така дурепа.
Чого я вирішила, що вступлю в ці ВНЗ?
Бо ти мала так вважати. Ти відмінниця.
Але туди подають заявки десятки тисяч відмінників.
То що тепер робити?
У тебе досі є місце в черзі.
Можуть узяти.
А якщо не пройду?
Тоді подаси заявку знову наступної осені. Це не кінець світу.
Навпаки, пані Ворнер.
Це кінець.
НАЦІОНАЛЬНИЙ ТЕХНОЯРМАРОК
Ми оглянули інші столи: їм дуже далеко до тебе й Ґірса.
Справді? Боже мій.
Народ, це докторка Ліла Тай? Вона одна із суддів?
Хто це така?
Професійне стерво, що завідує робототехнікою в Говардському.
Боже, вона йде сюди.
-Вітаю. Я… -Докторка Тай.
Я вас знаю. Я Фабіола Торес, а це мій робот, Ґірс Броснан.
Чудове імя. Розкажіть трохи про Ґірса.
Виявляє чадний газ, підіймає удесятеро важчі за себе речі,
а ще дає чудові поради щодо стосунків.
Стосунки як імпровізація — не для всіх.
Це мило.
Ти не засміялася. Я це запамятаю.
Чекайте, він реагує на мене?
Пані Торес, ви, старшокласниця, створили справжній штучний інтелект?
Я б не називала його штучним. Ґірс — особистість.
Це дуже вражає.
Навіть більше, ніж моя саморобна поясна зарядна станція?
-Так. -Дуже добре. Дякую за ваш час.
Ви вже вирішили, де вчитиметеся?
У Говардському передовий інженерний факультет.
Знаю, саме тому я й подала туди заявку.
Упевнена, вам є з чого вибирати.
Мені подобається, що в Говардському
прагнуть зробити робототехніку інклюзивнішою.
Боже мій.
Я над цим працювала у своєму гуртку.
Коли стала капітаном, там були самі хлопці типу нього.
Але багато чого змінилося,
і тепер у лабораторії набагато краще пахне.
Упевнена, так і є.
Ризикую здатися надто наполегливою,
та для вас знайдеться місце в моїй лабораторії.
Завжди рада навчати нові таланти.
І, гадаю, ви впишетеся.
Справді? Я?
Так, ви.
Маю підійти до інших учнів. Але дуже сподіваюся побачити вас восени.
Може, побачиш, а може й ні.
Фаб і Ґірс зараз нарозхват.
Вибачте, потрібно знизити рівень його впевненості.
Викликайте пожежників,
бо хтось щойно відчув іскру.
Деві вийшла з кабінету пані Ворнер, почуваючись гірше, ніж Трентові кеди.
Вона повністю заплямувала своє майбутнє,
і їй доведеться сказати матері правду.
Що може бути гірше?
Привітаймо Деві Вішвакумар.
Я щойно дізналася, що її взяли у всі заклади «Ліги плюща».
Прийдіть гарні в понеділок: я дзвоню в усі агентства новин.
Гаразд, оце гірше.
Ді, це так офігенно.
Девіде?
Усе гаразд?
Привіт.
Так.
Я теж би блював, якби зірвав джекпот.
Вітаю. Це божевілля.
Так, «божевілля» — правильне слово.
Що ти тут робиш?
У мене пропала мотивація, і я припинив учитися.
Ворнер дала випробувальний термін.
Не йду на випускний. Маю сидіти тут, працювати,
щоб Колумбійський не передумав мене брати.
Що?
Як ти міг класти на таку цінну можливість?
Знаєш, на що готові інші за це місце?
Боже, та знаю. І вже виправляюся.
Удариш мене?
Ні.
Допомогти?
Справді?
Краще сидітимеш за матаналізом, ніж святкуватимеш з усіма?
Не допитуйся. Просто прийми допомогу.
Решту дня в школі Деві ховалася,
роблячи домашнє Бена.
А тепер була вдома
і мала готуватися до, певно, найчарівнішої ночі в житті.
Або ні.
АКШАРА (ПРИНСТОН)
-Вітаю. -Вітаю, Деві.
Це Акшара з Принстону.
Пробач, що так довго не дзвонила.
У мене сьогодні багато дзвінків.
Гаразд. То що там зі списком очікування?
Лишається сподіватися і молитися
чи можна це якось уладнати?
На жаль, найкраще в такому разі — надіслати додаткове есе.
І все? Написати ще одне есе?
Але що мені додати? Я все сказала.
Гадаю, тобі є що додати.
Перше есе було…
Воно дуже добре написане, дуже академічне.
Слово «дихотомія» вживалося кілька разів.
-Але з нього не видно, яка ти насправді. -Ви знаєте, яка я.
Я дзвоню щотижня.
Лише вам відомо, що маю штучний зуб.
Так, це правда, але я хочу знати, чому ти така.
Ось тобі моя порада стосовно есе:
копай глибше.
Якщо я це зроблю, які в мене шанси?
Не годуватиму обіцянками:
ми не беремо багатьох зі списку очікування,
але шанс не нульовий, тож варто спробувати.
І я впевнена: хоч би що сталося, хоч би де ти вчилася,
у тебе буде світле майбутнє.
Так.
Звісно.
Бувайте.
Бубочко, ти приголомшлива.
Дякую.
Мамо, маю тобі дещо сказати.
Я теж хотіла з тобою поговорити.
Знаєш,
я думала про це твоє дивовижне досягнення.
І в цей особливий вечір
згадала про те, як твій тато просив мене переїхати.
Знаєш, спочатку
я не хотіла. Нам було дуже важко.
Але зараз дивлюся на тебе:
ти така гарна
і така успішна.
І розумію, що всі ті труднощі були цього варті.
Це все.
Деві й до цієї розмови почувалася досить пригніченою,
а тепер її настрій опустився десь до ядра Землі.
Поквапся.
Твої друзі чекають надворі в дуже пафосному лімузині.
Вітаю всіх. Для мене честь везти вас сьогодні.
Мене звати Сту. Так і пишеться: ес-те-у.
Тож розслабтеся і пригощайтеся закусками, що лишилися
після вчорашньої поїздки до Вегаса.
Це горілка? О так.
Невже наші дівчата їдуть на свій випускний бал?
І раді, що будуть утрьох, а не з хлопцями?
Це свідчить про зрілість, і вони б це помітили,
якби таємно не боролися кожна зі своїми демонами.
Агов, Деві.
У нас починається важливий етап, і ми обмірковуємо ймовірні значущі події,
тож мені цікаво, наскільки важливо, щоб ми були сусідками.
Що?
Так, дуже важливо.
Як і для мене.
Я теж цього хочу, тому добре, що так і буде.
Можна мені теж горілки?
Дівчата, ви почали з горілки?
Ну що ж, погуляємо.
Водію, їдьте мальовничим маршрутом.
Без питань. Скеруймо цю лялю на гору.
Деві. Іди сюди.
Народ, у цей священний шкільний вечір
хочу сказати, як пишаюся вами обома:
ти взула всіх на техноярмарку, а в тебе джекпот.
Тож за ваше майбутнє.
Воно з біса яскраве!
Боже!
Агов, це Сту, водій лімузина.
Хтось помер?
Боже, Деві, ти травмувалася?
Я не вступила в коледж.
Що?
Мене нікуди не взяли.
Ви в порядку?
Краще не спіть пару днів на випадок крововиливу в мозок.
Дякую за пораду.
То що робити із шиною? Є запасна?
Якщо чесно, це вона й була.
Уранці теж був інцидент.
Тут немає звязку.
Схоже, комусь із нас
доведеться йти в автомайстерню за новою шиною.
Добре, піду.
Але це, узагалі-то, теж формальний одяг.
Щоб ви знали.
Боже.
Хочеш поговорити?
Може, принесеш горілку?
Зараз.
Паксе, ще раз дякую, що зголосилися
і довели, що комітет випускного балу
не лише для вчителів, яких не запросили на власний.
Так, прошу.
На жаль, претендентів не знайшлося лише на чергування в туалеті.
Що? Та ну.
Вибач. Треба тільки стежити, щоб ніхто не пив і не курив.
Я не можу, бо крутий і учні вважають мене за свого.
Але ти будеш не сам.
Уперше у своєму прекрасному житті
Пакстон сам був спостерігачем чиєїсь появи мов у «слоу-мо»,
і це було неперевершено.
Привіт. Маєш гарний вигляд.
Дякую. Ти теж.
Гадаю, у нас знову офіційно низький статус.
Говори за себе.
Мій статус ніколи не був…
Так.
Пробачте.
Я не збиралася брехати всім.
Просто не хотіла казати мамі правду.
Усе гаразд. Ми розуміємо.
Маю сказати Ґраббс, перш ніж потраплю у випуск «Тудей».
Боже, чому я постійно поводжуся як псих?
Мені подобається ця твоя сторона. Без неї було б нудно.
Так, звісно.
Вибач, що ми не будемо сусідками, Фаб.
Насправді я не знала, як тобі сказати,
що не хочу в Принстон.
-Що? -Я хочу в Говардський.
-Це чудово. -Справді?
Так.
Я дуже рада за тебе.
То що ти робитимеш, Деві?
Я маю написати есе, яке може допомогти вступити в Принстон.
Але представниця комісії сказала, що мої шанси майже нульові.
Принаймні у вас повний джаз.
Ага. У мене не джаз.
Я не отримала жодної ролі зі словами.
Але це нічого, бо я піду на курси режисури.
Трент подав мені ідею.
Стоп. Ти розмовляєш із Трентом?
Нічого такого.
Ел, це так очевидно.
Ти любиш Трента.
Скажи йому.
Агов, леді, я нарешті спустився з гори.
Усього лиш двічі впав.
Але доведеться буксирувати лімузин, і відвеземо вас на випускний на цьому.
Можете відвезти нас додому?
Власне, я б хотіла заїхати до декого.
Давно пора.
Я замовив арахісове парфе дві…
Елеанори тому?
Привіт.
Вибач, у мене немає арахісового парфе.
Я прийшла…
Усе гаразд? Ти ніби побачила місиво.
-Ти хотів сказати «марево»? -Ні.
Добре.
Я прийшла сюди,
бо в житті багато невизначеності, правда?
Наприклад, сьогодні наш лімузин потрапив в аварію.
А тоді я дізналася, що Деві, найкращу ученицю,
не взяли в жодний коледж.
Чекай, що?
Привіт.
Вибач, забув сказати, що не сам.
Елеанор, познайомся з Беном.
Як це, Деві нікуди не взяли? У неї джекпот.
Насправді все навпаки.
З нею все гаразд?
Бене, відкрий очі.
Елеанор одягнена, як русалонька, і веде до чогось хорошого.
Так, звісно. Вибачте.
Гаразд, він пішов. Продовжуй.
Я хотіла сказати, що хоч у житті багато невизначеності,
я впевнена в одному.
Хочу бути з тобою.
Так! Саме це я й сподівався почути.
Ти про кохання, так?
Не партнерство як у телеіграх?
Так, про кохання.
Креветко,
не думаю, що в туалеті тобі треба скручена кофта.
-Знаєте, як я сру? -Креветко.
Дякую.
То що в нас цього разу?
Шнапс «Лаффі Таффі».
-Щось новеньке. -Ага.
Саме тому я вирішила викладати.
Так.
Ми дійсно будуємо майбутнє: виховуємо лигаря за лигарем.
Але мені цікаво. Чому ти вирішила стати вчителькою?
Коли я вчилася в школі,
розлучалися мої батьки, було тяжко.
Я почала гірше вчитися.
Але один учитель допоміг мені не завалити все.
Звучить банально,
та я хочу змінити чиєсь життя.
Це зовсім не банально.
Це круто.
Схоже, тобі вже раз це вдалося.
Я чула, що ти зробив для Еріка.
Та ну. Я майже нічого не робив.
Просто свистів і казав не тонути.
Хай там як,
у тебе вийде, якщо захочеш.
Було приємно йому допомагати.
Я не проти на цьому заробляти.
У цій роботі є ще один плюс.
Справді?
Так.
Може, якось зустрінемося?
Трохи далі від туалетів?
Авжеж.
Звучить непогано.
Потрібна допомога.
Броді намагався посмалити… лосося
і застряг у вікні.
-Добре. -Ходімо.
ПРИНСТОН П
Бене?
Боже. Це так залазив Пакстон?
Це з біса ризиковано.
Немає за що триматися, крім гострої решітки.
Йому було неважко.
-Чудово. -Що ти тут робиш?
Чув про твою ситуацію з коледжами.
Жалюгідно, так?
Ні, це не жалюгідно.
Жалюгідно.
Відмова або список очікування у відповідь на всі заявки —
це формула жалюгідності.
Ти в списку очікування?
Так, у Принстон.
Отже, ще є шанс.
Ні, немає.
Хочуть ще одне есе. Я не писатиму.
Що? Ти з глузду зїхала?
Ні, не хочу марнувати час, і з мене годі.
Просто подам заявку знову наступної осені.
Слухай, Деві, ти багато чого мочиш:
поводишся мов одержима, брешеш, рясно пітнієш, необережно водиш авто…
-Це дуже жорстоко. -Але ти не відступаєш.
Це нічого не змінить,
бо в мене все одно немає шансів.
Якщо хтось і знає, як сильно ти хотіла в Принстон
і як тяжко для цього працювала, то це я.
На твоєму місці
я б хотів, щоб хтось ввів мене в медичну кому.
Так, було би добре.
Але якщо не зробиш усе, що можеш, то шкодуватимеш.
Агов, Бене.
Так.
Вибач, що перед Марго казала, що ти лихий на язик.
Насправді
дуже мило з твого боку прийти й підбадьорювати мене.
Вийшло?
Не зовсім.
Але я напишу це есе.
Мене не дуже турбує, що ти назвала мене лихим на язик.
Але постійно прокручую в голові момент,
коли ти нагадала, що це я сказав, що ми не повинні бути разом.
Може, я помилявся, Девіде.
Про що ти думала?
Мамо, усе не так, як здається.
Нічого не було. Бачиш? Ми вдягнені.
Що?
Це Бен. Я думала — одна з твоїх ляльок.
Тепер тебе бачу, тож забирайся звідси.
Мені дзвонила пані Ворнер.
Ти нікуди не вступила, а потім ще й збрехала мені?
Я знаю… Просто… Не змогла…
Не змогла що? Я тебе не контролювала,
бо чомусь думала, що будеш розсудливою.
Про що ти думала, подаючи лише в заклади «Ліги»?
Чому ти така тупа?
Я не мала на увазі, що ти тупа…
Саме це й мала.
І маєш рацію.
Мені шкода, що твій переїзд з Індії не приніс бажаного результату.
-Деві… -Можна я побуду сама?
Добре.
Скоро ти закінчиш школу. Це чудово.
-Так? -Для мене так.
Я більше не слухатиму про дивну соціальну політику в оркестрі.
Думала, ви любили історії про стервозних духовиків.
Певною мірою.
Що сталося? Чому ти така пригнічена?
Не знаю.
Може, бо я повнісінька невдаха.
Ти про що? Ти не невдаха.
Як це?
За якою шкалою? Квач — лох вухастий?
Коли ми познайомилися, ти була зла замкнута мала.
Не хотіла звертати увагу на свої почуття,
біль, травму.
Ламала речі, тільки й того.
Та мені доводилося прибирати всю кераміку перед твоїм приходом.
-Вибачте. -Але поглянь на себе.
Глянь, як ти змінилася.
Ти пережила травму й оговталася.
Вибач, що так емоційно реагую.
Та були моменти,
коли я дуже за вас, панно, хвилювалася.
Поглянь на себе зараз.
Я так тобою пишаюся.
Ти вистояла, люба.
Ти стійкий солдатик.
Ви серйозно?
Ця ситуація з коледжами —
лише маленька перепона,
як порівняти з усім, що ти вже перенесла.
Ти можеш зробити все, що захочеш.
Дякую, докторко Раян.
І дякую за допомогу.
Вибачте, що розбила вазу.
Нічого.
Вона була така собі.
Приймальна комісія Аризонського. З ким вас зєднати?
Вітаю. Мене звати Пакстон Голл-Йосіда.
Мене зарахували на початку року,
і я кинув навчання,
але тепер хочу повернутися і перевестися
на бакалаврат у педагогічний коледж…
Не треба розказувати все своє життя, ясно?
Вибачте.
Зєднаю з відповідною комісією.
Добре.
З поверненням у ряди сонячних дияволів.
Дякую.
Після розмови з докторкою Раян
Деві точно знала, що має написати в есе.
Колись давно мені сказали написати таке есе про мого тата.
Але я не хотіла, бо вважала,
що так ніби скористаюся цим й що це неправильно.
Однак не думаю, що можна справді мене зрозуміти,
не знаючи про нього.
Тож маю розказати, що батько помер,
коли я була в девятому класі.
Помер, сидячи просто переді мною на концерті оркестру.
Мені було 15,
як людини, яку любила найбільше,
не стало в мене на очах.
Та не хочу фокусуватися на смерті.
Бо на мене вплинуло саме те, як він жив.
Він був людиною, сповненою безмежної радості й оптимізму.
Принстон був мрією, яку ми з ним придумали разом.
Гадаю, я так сильно трималася за Принстон,
щоб не відпускати його.
Земля між річками.
Та якщо ви мене не приймете, зі мною все буде гаразд,
бо я не можу його втратити.
Він завжди зі мною.
А якщо знайдете для мене місце,
обіцяю, що ні секунди не сприйматиму це як належне,
бо проживатиму цю мрію не лише заради себе.
Переклад субтитрів: Троцька Ольга