För er med minnesförlust:
Devi hade precis kommit in på noll – det stämmer, noll – college.
Helvetet hade brakat lös i hela rummet.
Varför skrek du? Såg du en pungråtta?
Vänta.
-Har du fått besked från college? -Ja.
Okej, lämna mig inte i ovisshet.
Hur kunde Devi säga att hon inte hade kommit in?
Att hon hade sabbat sin framtid?
Att hennes mammas enda barn var ett stort misslyckande?
Kanna, kom igen. Var kom du in?
Överallt.
Svaret är: Det skulle hon inte.
Herregud!
Det är otroligt!
Akshara, det är Devi Vishwakumar.
Jag råkade hamna på reservlistan.
Eller så var det ett spratt, vilket vore kul, inte grymt.
Snälla, ring mig.
Devis huvud var som en sned serve som snurrade hopplöst utom kontroll.
Devi Delish-wakumar, ditt fräcka lilla geni!
-Grattis! -Va?
Kom du in på alla Ivy League-skolor? Din mamma ringde min. Otroligt.
Herregud, lögnen spred sig. Men sanningen var för smärtsam att säga.
Se på oss.
Eleanor är i princip Hollywoodstjärna, och Devi och jag kommer att bo ihop.
-Du vill väl fortfarande gå på Princeton? -Ja, jag vill gå på Princeton.
Vi har blivit de människor vi ville bli första året.
Och ikväll får vi fira på vår jäkla bal. Hur perfekt är inte det?
Just det, balen.
Devi hade sett fram emot den här kvällen hela high school,
men hade skapat en för stor röra för att kunna njuta av den.
Ja, det är perfekt.
Jag måste prata med ms Warner, men jag ser fram emot ikväll.
Jag måste också gå.
Jag ska visa Gears på teknikmässan. Jag måste göra en felsökning.
Han laddade ner en CrossFit-video
och gissar nu folks BMI högt.
Jag har också mycket spännande på gång, så jag måste ta mig an allt det.
Vi ses ikväll.
-Hej, ms Warner. Ville du prata med mig? -Jag vill aldrig prata.
Men jag måste prata med dig.
Du har tydligen skippat lektioner
och inte lämnat in läxor de senaste veckorna.
Vad fan händer?
Eftersom jag kom in på Columbia tog jag mina nya Jordans från gaspedalen.
Tillåt mig att köra upp mina slitna Skechers i din ända,
för fortsätter du så kommer du att få underkänt
och då drar Columbia in din antagning.
-Men Trent sa att det var en myt. -Trent Harrison?
Trettondeklassaren som hänger sin ryggsäck på brandlarmet?
Är det personen du tar akademiska råd från?
Herregud, jag har så mycket att göra.
-Hej, vad gör du här? -Jag tittar bara till mina vänner.
Mår du bra? Du ser ledsen ut.
Och på riktigt, inte på ett övningsgråtande sätt.
Jag träffade min mamma häromdagen.
Gjorde du?
Gav du henne en smäll?
Nej, jag är inte arg längre. Jag tycker bara synd om henne.
Hon offrade hela sitt liv för en karriär som inte kommer att bli av.
Jag är orolig att det ska hända mig.
Skämtar du? Det är klart du kommer att lyckas.
Du är den mest begåvade personen i hela platta världen.
Vet du hur många begåvade arbetslösa skådespelare det finns i L.A.?
Och alla håller bara tummarna för att nån regissör ska välja dem.
Då borde du bli regissören.
Vänta, det är ingen dålig idé.
Jag kan lära mig att regissera och skapa egna projekt att skådespela i,
som Greta Gerwig, eller problematiska manliga regissörer.
Jag menade att du skulle slå en i huvudet,
dra in dem i en garderob, ta deras kläder och ge dig själv rollen.
Men din idé är också bra.
El-Bell, jag måste till lektionen. Jag vill inte gå om året tre gånger.
Men jag är inte orolig för dig. Jag står fast vid det jag sa tidigare:
Du är ett stjärnfall.
Finns det nåt college som antar samma dag, helst ett som är prestigefyllt?
Jag antar att du inte sökte några reservskolor?
-Du borde ha bankat in lite vett i mig. -Tro mig, jag ville.
Jag är ledsen. Hamnade du på nån reservlista?
Bara på Princeton.
Jag är en sån idiot. Varför trodde jag att jag kunde komma in?
Du borde ha gjort det. Du är en lysande elev.
Men de får tiotusentals ansökningar från lysande elever.
-Vad ska jag göra nu? -Du har fortfarande reservplatsen.
-Du kan komma in. -Men om jag inte kommer in, då?
Då får du ansöka igen nästa höst. Det är inte världens undergång.
Jo, det är det.
Det är det verkligen.
TEKNIKMÄSSA
De andra montrarna har inte en chans mot dig och Gears.
Allvarligt?
Herregud. Är det dr Leela Tye? Är hon en av domarna här?
Vem är Leela Tye?
Hon är chef för robotik på Howard och en certifierad tuffing.
Herregud, hon kommer hit.
-Hej, jag är… -…dr Tye.
Jag vet. Fabiola Torres. Det här är min robot, Gears Brosnan.
Bra namn. Berätta lite om Gears.
Han kan upptäcka kolmonoxid,
lyfta tio gånger sin kroppsvikt och ge utmärkta relationsråd.
Relationer är som improvisation: inte för alla.
Så gulligt.
Du skrattade inte, det ska jag komma ihåg.
Vänta, reagerar han på mig?
Har du som high school-elev skapat äkta artificiell intelligens?
Jag skulle inte säga "artificiell". Gears är sitt autentiska jag.
Oerhört imponerande.
Mer imponerande än min hemmagjorda laddningsstation?
-Ja. -Mycket bra. Tack för din tid.
Vet du vilket college du ska gå på?
Howard har en högteknologisk ingenjörsavdelning.
Jag vet, det var därför jag ansökte dit.
Du kan säkert välja och vraka, men en sak som lockade mig till Howard
är deras åtagande att göra robotik mer inkluderande.
Herregud.
Det är det jag har försökt göra med mitt lag.
När jag blev ledare var det bara killar med magväskor.
Men vi har kommit långt sen dess, och labbet luktar så mycket bättre nu.
Det tror jag det.
Med risk för att gå på för hårt – det finns en ledig plats i mitt labb.
Jag hjälper gärna nya talanger. Jag tror att du skulle passa in.
-Allvarligt? Jag? -Ja, du.
Jag måste fortsätta, men jag hoppas få se dig i höst.
Kanske, kanske inte.
Det är många intresserade av Fab och Gears just nu.
Ursäkta honom, jag måste vrida ner hans självförtroende.
Bäst ni ringer brandkåren, för nån kände precis en college-gnista.
Devi lämnade ms Warners kontor mer nere än Trents hästsvans.
Hon hade sumpat sin egen framtid och behövde berätta det för sin mamma.
Vad kunde vara värre än det?
Allihop, gratulera Devi Vishwakumar.
Hon har blivit antagen till alla Ivy League-skolor.
Klä upp er på måndag, för jag ska ringa alla nyhetskanaler.
Okej, det var värre.
D, jag hörde precis. Så grymt.
David?
Mår du bra?
Hej.
-Ja. -Jag skulle också spy efter en sån seger.
-Grattis. Det är galet. -Ja, "galet" är rätt ord.
Vad gör du här?
Jag slutade göra mina läxor, så ms Warner dömde mig till skyddstillsyn.
Jag får inte gå på balen, utan måste plugga
så att Columbia inte drar in min antagning.
Va?
Hur kunde du kasta bort en sån värdefull möjlighet?
-Vet du hur många som skulle döda för den? -Herregud, jag vet. Jag fixar det nu.
Tänker du slå mig?
Nej.
Vill du ha hjälp?
Allvarligt? Sitter du hellre här än att fira med alla dina fans?
Ifrågasätt inte, ta emot hjälpen bara.
Devi hade gömt sig resten av dagen genom att göra Bens läxor.
Nu var hon hemma och gjorde sig redo för den mest magiska kvällen i sitt liv…
…eller inte.
-Hej. -Hej, Devi.
Det är Akshara från Princeton.
Ledsen att du har fått vänta. Jag har fått ringa många samtal idag.
Okej. Så vad är grejen med reservplatsen?
Är det tankar och böner som gäller, eller vill du skicka ditt banknummer?
Tyvärr är din bästa chans att skriva den kompletterande uppsatsen.
Är det allt, skriva en uppsats till? Vad kan jag säga som jag inte har sagt?
Du kan nog säga mer.
Din första uppsats var…
Den var väldigt välskriven och akademisk. Ordet "dikotomi" förekom flera gånger.
-Men den visade mig inte vem du är. -Men du vet vem jag är.
Jag ringer dig varje vecka. Du är den enda som vet om min löstand.
Det är sant, men jag vill veta varför du är den du är.
Om jag får ge dig ett råd kring uppsatsen:
Gräv djupare.
Och om jag gör det, vad har jag för chans?
Jag tänker inte skönmåla det.
Vi antar inte många reserver, men det är värt ett försök.
Vad som än händer, var du än hamnar, så har du en ljus framtid framför dig.
Ja.
Visst.
Hejdå.
Kanna, vad fin du är.
Tack.
-Mamma, jag måste berätta en sak. -Jag ville prata med dig med.
Du vet…
Jag tänkte på din fantastiska bedrift
och på din speciella kväll.
Och jag började tänka på när din pappa bad mig flytta hit.
Och först så…
Jag ville inte. Vi kämpade rejält.
Men sen ser jag på dig nu, så vacker och…
…så begåvad,
och det gör alla svårigheter värt det.
Det var allt.
Devi kände sig redan rätt låg före det här samtalet,
men nu befann hon sig nånstans runt jordens kärna.
Okej, skynda dig.
Dina vänner väntar utanför i en väldigt smaklös limo.
Välkomna, allihop. Det är en ära att köra er ikväll.
Jag heter Stoo. Det stavas på det vanliga sättet, S-T-O-O.
Luta er tillbaka, slappna av och njut av förfriskningarna
från dem jag körde till Vegas igår.
Är det där vodka? Ja, för fan.
Kan ni fatta att våra tjejer är på väg till sin bal,
och att de är okej med att gå med varandra?
Det visar på äkta mognad, vilket de skulle inse
om de inte alla kämpade med sina egna inre demoner.
Du, Devi.
Eftersom vi är på väg mot en milstolpe, funderande på milstolpar som komma skall,
undrade jag hur viktigt det är att vi delar rum på Princeton.
Va?
-Ja, superviktigt. -Samma här.
Jag vill också det, så det är bra att det händer.
Kan jag också få vodka?
Wow, tjejer. Ren vodka?
Nu festar vi.
Chauffören, ta den natursköna vägen.
Ska bli. Vi tar den här skönheten uppför ett berg.
Devi, kom igen. Kom hit.
Den här heligaste kvällen av high school
vill jag bara säga hur stolt jag är över er
som vinner teknikmässor och kammar hem segrar.
Så skål för er framtid. Den är ljus som fan!
Herregud!
Det här är Stoo, limousinföraren.
Är nån död?
Herregud, är du skadad?
Jag kom inte in på college.
Va?
Jag kom inte in nånstans.
Är ni okej, tjejer?
Undvik att sova, ifall ni får hjärnblödning.
Tack för tipset.
Vad ska vi göra med punkteringen? Finns det ett reservdäck?
Ärligt talat, det var reservdäcket. Jag var med om en olycka i morse.
Det finns ingen täckning här.
En av oss måste gå ner och fixa ett nytt däck.
Okej, jag gör det.
Men det här är tekniskt sett också formell klädsel,
bara så ni vet.
Herregud.
Vill du prata om det?
Vi kanske skulle hämta vodkan?
Ska bli.
Pax, tack återigen för att du ställer upp.
Och för att du visar att fakultetskommittén
inte bara är för lärare som inte blev bjudna på sin egen bal.
Ja, visst.
Det enda jobbet som finns kvar är tyvärr toalettvakt.
Va? Kom igen.
Du måste bara se till att ingen dricker eller röker.
Jag kan inte göra det, eleverna ser mig som sin coola kamrat.
Men titta, du kommer inte att vara ensam.
För första gången i sitt vackra liv
var Paxton på mottagarsidan av en slowmotion-entré,
och gud så bra den var.
-Hej. Vad fin du är. -Tack, detsamma.
Vi har visst officiellt låg status igen.
Tala för dig själv. Jag har aldrig haft låg status i mitt…
Okej.
Jag är så ledsen. Det var inte meningen att lögnen skulle spridas.
-Jag ville bara inte berätta för mamma. -Det är okej, vi fattar.
Jag borde informera rektor Grubbs innan hon bokar The Today Show.
Gud, varför måste jag alltid vara ett psykfall?
Jag gillar den sidan av dig. Det gör saker och ting intressant.
Ja, visst.
Jag är ledsen att vi inte blir rumskompisar.
Jag har försökt hitta ett sätt att säga att jag inte vill gå på Princeton.
-Va? -Jag vill gå på Howard.
-Det är grymt. -Tycker du det?
Ja. Jag är så glad för din skull.
Så vad ska du göra?
Tanken är att skriva en uppsats för att tas bort från reservlistan,
men min chans är näst intill obefintlig.
-Ni två krossar åtminstone. -Ja, visst. Jag krossar inte.
Jag har inte fått nån roll med en replik.
Men det är okej, för jag ska läsa till regissör.
-Trent gav mig idén. -Vänta, pratar du med Trent?
Det är ingen stor grej.
El, det är så uppenbart.
Du älskar Trent. Berätta det för honom.
Hej, jag tog mig ner för backen till slut. Jag ramlade bara två gånger.
Men vi måste bogsera limon och köra er till balen i den här bilen.
Kan du bara köra hem oss?
Jag skulle vilja åka hem till nån annan.
Äntligen. Jag beställde min jordnötsparfait för två…
…Eleanor sen?
Hej.
Jag har tyvärr ingen jordnötsparfait åt dig.
Jag kom hit…
Mår du bra? Du ser ut att ha sett en spindel.
-Menar du ett spöke? -Nej.
Okej…
Jag kom hit för att det finns mycket osäkerhet i livet.
Ikväll krockade min limo.
Sen fick jag veta att Devi, vår bästa elev,
inte kom in på ett enda college.
Vänta, va?
Hej.
Jag glömde nämna att jag hade sällskap. Eleanor, det här är Ben.
Vad menar du med att Devi inte kom in? Hon kom in överallt.
Det är faktiskt raka motsatsen.
-Är det okej med henne? -Ben, läs av dörröppningen.
Eleanor är klädd som en sjöjungfru och laddar inför nåt bra.
Ja, visst. Förlåt.
Okej, han är borta. Fortsätt ladda.
Jag försökte säga att även om det finns en massa osäkerhet
så är jag säker på en sak:
-Jag vill vara med dig. -Ja! Jag hoppades att du skulle säga det.
Och du menar romantiskt, eller hur? Inte som ett lag i The Amazing Race?
Ja, romantiskt.
Shrimp, du behöver knappast en hoprullad tröja för att gå på toa.
-Du vet inte hur jag skiter. -Shrimp.
Tack.
Jaha, vad fick vi den här gången?
Snaps med godissmak.
-Den var ny. -Okej.
Det här är anledningen till att jag ville bli lärare.
Ja. Vi formar verkligen framtiden, en spolning i taget.
Men jag är nyfiken. Varför bestämde du dig för att bli lärare?
När jag gick i high school
gick mina föräldrar igenom en rörig skilsmässa
och mina betyg försämrades.
Men det fanns en lärare som vägrade låta mig misslyckas.
Det låter töntigt,
men jag vill förändra nåns liv på det viset.
Det är inte töntigt alls.
Det är grymt.
Du verkar ha haft ett sånt ögonblick.
Jag hörde vad du gjorde för Eric.
Kom igen, jag gjorde knappt nåt. Jag såg bara till att han inte drunknade.
Bara så att du vet så skulle du kunna göra det här på riktigt.
Det kändes bra att hjälpa honom.
Jag skulle gärna ha det som jobb.
Det finns andra saker med det här jobbet som är rätt bra.
Jaså?
Ja.
Skulle du vilja umgås nån gång,
kanske längre bort från toaletterna?
Visst.
Det låter trevligt.
Vi behöver hjälp.
Brody försökte röka…lax.
Han fastnade i fönstret.
Okej.
Kom igen.
-Ben? -Herregud.
Var det så Paxton brukade komma in? Det är förrädiskt.
Det finns inget att hålla i förutom en sylvass spaljé.
Han hade inga problem.
-Toppen. -Så, vad gör du här?
Jag hörde om din collegesituation.
Patetiskt, va?
Nej, det är det inte.
Jo, det är det.
Att bli avvisad eller reserv överallt är definitionen av patetiskt.
-Hamnade du på en reservlista? -Ja, på Princeton.
Så du har en chans.
Nej. Jag måste skriva en uppsats, vilket jag vägrar.
Va? Är du galen?
Nej, jag tänker inte slösa bort min tid. Jag är klar.
-Jag ansöker igen nästa höst. -Lyssna, du är många saker.
Du är en galning, en lögnare, en som svettas, en vårdslös förare…
Vad taskigt.
…men du är inte en som ger upp.
Det kommer inte att göra nån skillnad, för jag har ändå ingen chans att komma in.
Jag om nån förstår hur gärna du ville komma in
och hur mycket du slet för att försöka göra det.
Om jag var du skulle jag vilja försättas i konstgjord koma.
Ja, det skulle jag vilja.
Men om du inte gör allt du kan kommer du att ångra dig.
-Du, Ben? -Ja.
Förlåt för att jag kallade dig elak när Margot var här. Du är faktiskt…
…jättesnäll som kommer hit och försöker muntra upp mig.
-Funkade det? -Nej.
Men jag ska skriva den där uppsatsen.
Det störde mig inte att du kallade mig elak.
Det som spelas upp i mitt huvud om och om igen är
när du sa att det var jag som sa att vi inte borde vara ihop.
Jag kanske hade fel, David.
-Vad tänkte du med? -Det är inte som det ser ut.
-Inget hände. Vi är båda helt påklädda. -Va?
Jaså, Ben. Jag trodde att han var en docka.
Men nu när jag ser dig – ut härifrån.
Ms Warner ringde mig precis.
Du kom inte in nånstans, och dessutom ljög du för mig?
-Jag vet. Jag kunde inte… -Du kunde inte vad?
Jag lät dig sköta din ansökningsprocess
då jag trodde att du skulle vara förnuftig.
Hur kunde du bara ansöka till Ivy League-skolor?
Hur kunde du vara så dum?
-Jag menade inte dum. Jag menade… -Jo, det gjorde du.
Och du har rätt, det är jag.
Jag är ledsen att du flyttade hela vägen från Indien för ingenting.
-Devi… -Kan jag få vara ensam?
Okej.
Så du tar examen snart. Så spännande.
-Är det? -Ja, för mig.
Nu kommer jag slippa höra om orkesterns konstiga sociala dynamik.
Jag trodde du gillade att höra om de bitchiga träblåsarna.
Ja, det gör jag.
-Vad är det? Varför ser du så deppig ut? -Jag vet inte.
-Kanske för att jag är helt misslyckad. -Vad pratar du om? Du är inte misslyckad.
Hur då? Hur ser din skala ut, nolla till soptunna?
Första gången jag träffade dig var du en sluten, arg liten sak.
Du ville inte komma i kontakt med dina känslor, din smärta, ditt trauma.
Du ville bara ha sönder saker.
Jag fick lägga undan mina keramikföremål innan du kom in.
-Förlåt. -Men se på dig.
Se hur långt du har kommit.
Du mötte ditt trauma och kom ut på andra sidan.
Ursäkta att jag blir känslosam,
men stundvis var jag riktigt orolig för dig.
Se på dig nu. Jag är så stolt över dig.
Du överlevde, baby.
Du är en överlevare.
-Menar du verkligen det? -Den här college-grejen?
Det är ett hinder på vägen jämfört med allt du redan har övervunnit.
Du klarar vad som helst, bara du bestämmer dig.
Tack, dr Ryan.
Tack för att du hjälper mig.
Och jag är ledsen för din vas.
Det är okej. Den var ändå lite ful.
Arizona States antagningsavdelning, vem söker du?
Hej, jag heter Paxton Hall-Yoshida.
Jag var inskriven i början av året men hoppade sen av.
Men nu funderar jag på att komma tillbaka och byta till lärarutbildningen…
-Jag behöver inte hela din livshistoria. -Förlåt.
-Jag kopplar dig till lärarutbildningen. -Okej.
Grattis till att bli en Sun Devil igen.
Tack.
Efter att ha pratat med dr Ryan
visste Devi precis vad uppsatsen behövde förmedla.
För längesen sa nån åt mig att skriva min college-uppsats om min pappa.
Men jag ville inte göra det, för det kändes exploaterande och fel.
Men jag tror inte att man kan känna mig utan att känna till honom.
Jag borde berätta att min pappa dog mitt första år i high school.
Han dog rakt framför mig under en orkesterkonsert.
Jag var 15 år och såg personen jag älskade mest i världen
försvinna framför mina ögon.
Men jag vill inte fokusera på hans död. Det var hur han levde som formade mig.
Han var en person med oändlig glädje och optimism.
Princeton var en dröm som han och jag kom på tillsammans.
Jag tror att jag har hållit fast vid Princeton
för att hålla fast vid honom.
Land mellan två floder!
Men om ni inte antar mig så kommer jag att klara mig.
För jag kan inte förlora honom, han är alltid med mig.
Men om ni råkar hitta en plats åt mig lovar jag att inte ta en sekund för givet,
för jag skulle leva den drömmen inte enbart för mig själv.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson