Привіт, цвіркуни.
Час знову пірнути в збіса крутий мозок
Пакстона Голла-Йосіди.
А вашим гідом, звісно, буду я, Джіджі Гадід.
Після того як Пакстон нагадав цим дроздам, хто король джунглів,
усе йшло чудово.
Ходив на всі відвисони, фестивалі, дози.
Якщо чесно, майже забув про Аризонський універ.
Хочеш закинути чогось на кишку?
Авжеж. Час для точива.
Він фактично жив, як і в старшій школі,
але ходив у кращий туалет.
Треба було лише інколи вчити плаванню
і зявлятися на кількох нарадах, таких як ця.
Тому шукаю волонтерів на гарячу лінію для допомоги підліткам.
Поки є лише ми з Лайлом.
Іноді здається, що учні допомагають мені більше, ніж я їм.
Так переважно й було.
Це ще одна причина, чому я шукаю інших кандидатів. Будь ласка.
Чудово. Добре.
Дякую. Мені шкода, пані Томпсон.
Гаразд, ще кілька оголошень.
Пташине гніздо в їдальні
належить рідкісному норцю червоношийому,
і влада штату Каліфорнія забороняє нам його переносити.
Іноді Пакстону нагадували, що його життя
не зовсім таке, як він планував.
Але йому добре вдавалося тримати ці почуття глибоко всередині
і проявляти їх хіба як розлад шлунку.
І останнє: нагадую,
що наближаються посиденьки для вчителів «Кухні світу».
Подивімося, їжу якої країни треба буде принести.
Люксембург. Що вони в біса там їдять?
-Цур я несу бунешлуп. -Він увесь твій.
Нараду завершено.
Повертайтеся до роботи,
і бажаю провести цей день так, як у вас вийде.
Пакстоне.
Можливо, принесемо страву разом?
Я вважаю, що співпраця — ключ до культурного порозуміння.
І горщик дуже важкий.
Вибачте, пане Шапіро, я не зможу прийти.
Може, іншим разом?
Не плекайте надію.
Його розклад дивовижним чином
збігається з усіма заходами для вчителів.
Що можу сказати? Я зайнята людина.
Так, він зайнятий.
Керуванням цією клятою школою.
Не хочу наврочити, та це 1-й учитель,
якого можуть вибрати королем випускного.
Я НІКОЛИ НЕ… …ПЕРЕЖИВАВ КРИЗУ ІДЕНТИЧНОСТІ
Увага. Вітаємо на цьогорічному відборі в команду.
Правила прості. Найменший час — місце в команді.
Краса нас не цікавить, тож годі грати мязами.
Так, ось де перевірка на ділі.
Почнімо.
Еріку. Ти знову прийшов.
Нізащо б не проґавив. Серйозно. У мене чудові шанси цього року.
Ерік Перкінс пробувався в команду щороку.
І щороку не вкладався в час.
Принаймні добре сприймав відмову.
Боже, чому?
Круто. Щасти.
Вони готові, чекаємо вас.
Паксе, може, сам проведеш?
Гаразд.
Перша група. Готуйтеся. По свистку.
Увага.
Хлопці, відійдіть.
Так!
Ну ж бо, чуваче.
Так! Я знав!
Боже. Хапайте навушники, бо почнеться.
ПЛАВАННЯ=ЖИТТЯ
Чи ні?
Мені шкода, що не вийшло.
Ну ж бо, Паксе, умикай свою харизму.
Малому боляче.
Круто, що не здавався.
Та, може, є якась ліга плавання для любителів?
Я не хочу плавати з пересічними придурками.
Хочу плавати як цвіркун. Попроси тренера повторити відбір.
Еріку, облиш.
Ти пробуєшся щороку, і щороку те саме.
Та щоб наблизитися, потрібна серйозна підготовка.
Хочеш мене тренувати? Боже, так.
Що?
Може, ти янгол, якого послала бабуся.
Вибач, я не це мав на увазі.
Але я все зроблю.
Хочеш мій гаманець зі скотчу? Ігрові бали?
Як щодо ночі з моєю дівчиною Розалією?
Вона сама це придумала, тож, думаю, погодиться.
Я не хочу спати з твоєю дівчиною, чуваче.
І не варто таке пропонувати.
Будь ласка, Пакстоне.
Це моя заповітна мрія, і я впораюся, якщо мені трохи допоможуть.
Я просто
не хочу, щоб усі вважали мене невдахою.
А от у цьому Пакстон і Ерік були схожі.
Так.
Може, зустрінемося кілька разів після уроків?
Кілька разі… Так!
Дякую, Пакстоне.
Перкінсе, ти знову в грі.
До зустрічі, братане!
Чорт.
Якщо триматимеш темп, порвеш їх на останній 50-метрівці.
Привіт. Принесла свіжі рушники.
Деві, тобі не можна в цю роздягальню.
Гаразд, я йду.
Хотіла сказати, що рушники знову білі, а окуляри — прозорі.
Ще маю полагодити ручку комірчини, але впораюся.
Знаєш же, що не маєш робити це все?
Колишній менеджер курив траву й нарізав апельсини.
Так, але я дала номер тренера Нобла представниці Принстону.
Якщо подзвонить, він замовить за мене словечко.
Я думав, ти хочеш тусити зі мною.
Ти добре знаєш, що я тут не для цього,
хоча це й приємний бонус.
Мені ну дуже треба в Принстон.
Я знаю, що там моє місце.
Так само як твоє — у старій добрій школі.
Чому так укололо?
Думала, нам подобається. Ми круті, памятаєш?
Я б не сказав, що моє місце тут.
Боже мій. Дівчатам сюди не можна.
Чуваче, ти повністю одягнений.
А морально з голим задом.
Боже, усе гаразд. Тут ніхто не…
Боже, там пеніс. Гаразд, па-па.
Тепер ми одні. Пірнемо потім у віртуалку з «окулюсами»?
Накачаємося, замовимо вареники із супом,
а потім перенесемося в лоно Матриці.
Так, я в грі.
Паксе. У тебе є окуляри Oculus? Можна нам прийти?
-Так. Звісно, підтягуйтеся. -Круто.
Стук-стук. Буль-буль.
Десь о шостій? У мене ще є справи.
Радий стати одним із плавченят Пакстона.
Надіюся, ви не надто його втомили.
Гаразд.
Добре, тренере, у нас є стільки часу, скільки потрібно.
Я звільнив графік і сказав мамі, що ти мене привезеш.
Може, дам кілька порад і поїдеш автобусом?
Кілька порад?
Автобус?
Я думав, навчатимеш мене з нуля.
Може, просто почнемо плавати?
-Гаразд. -Добре.
Спробуй відрізок, добре?
Готовий?
Уперед.
Годі.
Палка. Дай аквапалку.
Видно, що в тебе погана техніка.
Руки мають розсікати воду ось так,
щоб зменшився опір.
І не затримуй дихання, коли обличчя у воді.
-Можна дихати під водою? -Ні. Звісно, що ні.
Коли обличчя у воді, ти видихаєш,
а коли над водою — вдихаєш.
Утомлюєшся, бо робиш і те, і те.
Спробуймо ще раз, добре?
Готовий?
Уперед.
Боже, це працює.
Так, чуваче, чудово.
Гадаю, на сьогодні достатньо.
Гаразд, тренере. Я вправлятимуся.
-Добре. -Вдих.
Після нудотного,
але доволі успішного тренування з Еріком
Пакстон нарешті міг робити те, що вмів найкраще:
відтопирюватися, чи як це назвати.
Він мертвий.
-Нічого. -Помстися за мене.
Як справи, дурні? Хто хоче назюзюкатися шмурдяком?
-Агов. -Привіт.
Я не знав, що ви прийдете.
Моя провина. Думав, можна сказати кільком.
Можемо піти, якщо це проблема.
Ні, усе нормик.
Але було не нормик. Скоріше неправильно.
Скількох людей ти запросив?
Привіт.
Пакстон панікував.
Маленька туса перетворилася на великий відвисон.
Те саме було на кулінарному змаганні «Вікторіас Сікрет».
ЧЕТВЕРТИЙ ПОВЕРХ!
СЬОГОДНІ В НАС НІЧ КІНО З НАГОДИ ПОВЕРНЕННЯ!
Як ти міг улаштувати тусу й не сказати мені?
Я почула від спеців у плаванні на спині.
-Знаєш, як це принизливо? -Я не планував вечірку.
Вона виникла на моєму порозі.
Чому ти не виглядаєш веселим? Хіба не маєш тримати ноги Трента?
Так. Спустіть мене.
Було кльово.
Якого біса? Хто приніс бочку?
Не знаю, але це найбільша вечірка року,
і її замутив учитель.
Думаю, це може стати проблемою.
Що як хтось довідається?
Ніхто не скаже.
Ти був на сотні тус, як повернувся.
-Ніхто нічого не сказав. -Але туси були не мої.
Зараз усе інакше не в хорошому сенсі.
Хочеш, позбудуся всіх? Умію звільняти простір.
Можу легко влаштувати класичний скандал Деві.
Так.
Я почуваюся сексапільним. Сексі, розумієш?
Знаєш що? Ні.
Думаю, мені просто треба розслабитися. Вечірка непогана, так?
Ясна річ. Вогонь. Випємо по шоту, братане.
Гаразд. Чому б і ні?
Я зараз.
Добре.
Пакстоне?
Ліндсі. Привіт.
Пяний хлопець дзвонив на гарячу лінію, попросив підвезти з вечірки.
І тобі дзвонили?
Ось твій шот…
яблучного соку.
-Пані Томпсон. -Вітаю.
Добре.
Професоре Йосідо-Голле.
-Так нажерся на вашій тусі. -Боже.
Пані Томпсон, в авто є заднє сидіння?
Я хотів би прилягти.
То це твій дім?
Ти влаштовуєш вечірку для учнів?
Смішно вийшло. У мене нещодавно зявилися «окулюси»…
Чорт.
Боже мій. Мені не можна тут бути. Я пішла.
Ліндсі, чекай…
Джерарде, уставай. Ходімо.
Боже мій. Добре.
Наступного понеділка Пакстон заявився в школу,
сподіваючись уладнати справи з пані Томпсон
і заодно зберегти свою роботу.
Ліндс, послухай.
Клянуся, я не планував улаштовувати вечірку.
Запросив друзів, інші просто прийшли…
Ти знаєш, що вже дорослий, так?
Прийшли б до мене пяні,
я б попрощалася і закрила двері.
-Усе не так просто. -Ні, усе так просто.
Ти співробітник, а вони — учні.
Я не стукатиму на тебе. Але сказати як дорослому?
Що ти робиш?
Зберися, чуваче.
По обіді того дня
в його голові все ще лунали слова пані Томпсон.
Що він робив?
Чому повернувся у свою школу?
І як почав тренувати найдокучливішу людину на Землі?
Гаразд, я читав біографію Майкла Фелпса,
і він трохи мене випереджає.
Доведеться збільшити частоту занять до 3 на тиждень, щоб подолати розрив.
Ти фізично нічого не можеш зробити, щоб стати Майклом Фелпсом.
І, чесно, не знаю, нащо стараєшся.
Не хочу образити, але ти дійсно погано плаваєш.
Знущаєшся наді мною?
Бо це працює, тренере. Я аж палаю.
Я серйозно.
Що змушує тебе йти далі? Чому просто не кинеш це?
Навіщо кидати? Ми ледве почали.
Бо будеш дряпатися нагору мов равлик?
Думаєш, я не знаю?
Кілька разів я мало не втонув. У голові досі вода.
То чому б не займатися тим, що добре виходить? Роботами, тубою.
Нащо ставиш мету, яку, мабуть, і не досягнеш?
Не страшно, якщо не досягну. Страшно не намагатися.
А може, у мене вийде, і тоді я собою пишатимуся.
Хто відмовляється від мрії, навіть не спробувавши?
Так, Пакстоне, хто так робить?
Знаєш когось такого?
-Справді цього хочеш? -Понад усе на світі.
То зробімо з тебе спортсмена.
Супер!
Усе гаразд?
Я в порядку.
Гаразд, почнімо.
Готовий?
На старт, увага…
Ти можеш. Ану.
Ну як?
Можемо краще. Набагато.
Ану, ще раз.
Цього разу я попливу з тобою.
Не намагайся випередити, копіюй темп. Гаразд?
-Так. -Добре.
Для кого це було?
Про що ти?
Гаразд, уперед.
Ану, працюй!
Можемо краще. Ще раз.
Це легко. Робиш ось так, і вода піде сюди.
Ти загрібаєш із боку… Ні. Еріку, треба зверху.
КОМІРЧИНА З ІНВЕНТАРЕМ
Уперед.
Ану, напружся.
Так!
Це мій хлопчик!
Я це зробив, Паксі? Ти мною пишаєшся?
Так.
Повір… Зрозумів, несу палку.
Аквапалка!
Дякую.
Це було чудово.
Не віриться, що це кажу:
якщо плаватимеш так перед тренером, може, матимеш шанс.
Дякую. Якби я міг зараз рухати плечима, то обійняв би.
Без проблем. Я все влаштую.
Вибач.
Чорт, та ти чудотворець.
Він неймовірно виріс.
-Програла гроші прибиральниці. -Ставила проти мене?
-Перевага була не на твоєму боці. -Це правда.
Так. Той дивний малий зараз непогано плаває.
Є велика ймовірність, що лажане перед тренером Ноблом,
але я відчуваю надію.
Ні. Ти забрав дошки, які тримали двері відкритими?
Так, вони в тебе в руках.
Ага. Ми тут застрягли.
Може й ні.
Добре, так. Але все гаразд.
Подзвонимо комусь.
Хоча мій телефон біля басейну. Твій у тебе?
У дівчачій роздягальні.
Нічого. Усе гаразд.
Я мав зустрітися з Ноблом після тренування,
тож якщо не прийду, він точно мене шукатиме.
ТІМОТІ НОБЛ ТРЕНЕР
Як я могла лишити телефон.
Що як передзвонить Акшара з Принстону?
Я казала, що вільна будь-коли,
в останніх 10 голосових, які їй лишила.
Я не дуже розбираюся у вступних кампаніях,
але знаю, як це, коли отримуєш купу дзвінків від спраглих дівчат.
Справляєш не найкраще враження.
-Як ти смієш? -Кажу, як є.
Тобі не нашкодить, якщо ставитимешся до цього спокійніше.
-Справді? -Так.
Гаразд. Можливо, маєш рацію.
Оскільки ми в пастці
й уже експериментуємо з радикальною чесністю…
можна спитати, що сталося в універі?
Я пішов, бо нікому там не подобався.
Що? Як таке можливо?
Не знаю.
Усі вирішили, що я величезний невдаха,
і я подумав, що, може, мені не місце в коледжі.
Тому пішов.
А тепер щодня думаю: «Що ти накоїв?»
Отже, виявляється, що бути красунчиком усе життя — це мінус.
Так, мабуть.
Чорт.
Я так старалася, щоб стати крутою, успішною в сексуальному плані випускницею,
та, мабуть, доведеться прикрутити сяйво.
Так, можливо.
Чекай, ти сказала «в сексуальному плані»?
Ні, стривай.
Це той малий, Ітан?
-Так. -Не може бути.
Насправді спочатку Бен, але він…
Бен Ґросс?
-Що? -Байдуже.
Ти чув, вона жариться.
Чорт.
Добре. Вітаю.
-Дякую. -Так.
Знаєш, я справді думала, що це будеш ти.
Чому?
Бо несподівано підійшла до мене
і відразу попросила закобітити?
Не кажи, що я божевільна. Ти ж погодився.
Так, це правда.
Знаєш, про що я багато думаю?
Про що?
Про те, що ти сказав, коли ми порвали.
Що я сказав?
Що ми не можемо бути разом, доки я не полюблю себе.
Чорт. Я так сказав?
Це досить жорстоко.
Ти не помилився. Я була маніячкою.
Може, трішки.
Поглянь, як помінялися ролі.
Я крута спортсменка, а ти страшний ботан.
Це вперше я почуваюся
на одному рівні з тобою.
На одному рівні?
Нізащо, Деві.
Я до тебе не дотягую.
Замовкни.
Я все поясню…
Синку, я знаю, що й року не пройшло, як ти тут учився.
І що зустрічався з Деві.
Але щось мені підказує, що якби я зайшов на дві секунди раніше,
мусив би тебе звільнити.
Я попередив раз.
Відтепер щоб жодного промаху.
-Гаразд. -Усе, іди.
Вибачте, тренере.
Просто йди.
Після того як тренер Нобл вздрючив Пакстона,
той сів за приставку, щоб відчути смак легкої перемоги.
Але герої Mario Party теж дали йому на горіхи.
Пакстоне?
Привіт, любий.
Вечеря буде о восьмій, і твоя черга молитися.
Тато готує гітару: раптом треба супровід.
Добре.
Ти в порядку? Здаєшся засмученим.
Мамо, я лох.
Любий!
Навіщо ти таке про себе кажеш?
Я такий невдаха.
Пакстоне, ти надто юний, щоб бути невдахою.
Тобі 19. Ти розбираєшся в собі.
А твій дядько Гері дійсно невдаха.
Йому 55, сидить за шахрайство в дитячій лікарні.
Він хоч намагався чогось досягти.
Пакстоне, важко, коли попереду ще ціле життя і здається,
ніби маєш прожити його ідеально.
Але це не так.
Нікому це не вдається.
Усі набивають ґулі, але вони не мають нас визначати.
Ми вчимося на них.
Я покинув коледж і працюю у своїй школі.
Що маю з цього винести?
Може, що треба відпустити колишнього себе й зрозуміти,
ким хочеш стати.
Запальний куплет пісні «Наш Бог дивовижний»,
а також повноцінний сон опісля — і Пакстон знов у школі,
надіється на знак, який укаже йому шлях.
І ось він, знак.
Гарний перекид.
То що? Який результат?
Тебе беруть запасним у команду.
Так!
Оце так заплив, старий.
Гаразд. Агов.
-Я так тобою пишаюся. -Дякую.
Чуваче, це було зворушливо.
Кілька хлопців наче плакали.
Було круто, так?
Сьогодні я змінив чиєсь життя.
Допоміг здійснити мрію. Здуріти можна.
Ти маєш цим пишатися.
Я пишаюся. Радий, що не покинув тренувати.
То поки продовжуватимеш тут працювати?
Після вчорашнього?
-Ледь не попав по самі помідори. -Так.
Тому, гадаю, повторити ми не зможемо.
Ні, якщо хочу працювати далі.
Мені здається, що це навіть на краще.
Не зрозумій неправильно, то був кайф. Ти досі знаєш, що робиш.
Але ми цим ніби поставили крапку.
Так.
Гадаю, тепер між нами лише професійні стосунки учня і вчителя.
Так. З флюїдами між нами офіційно покінчено.
Привіт, народ.
Девіде, хіба одягнутися як піньята не культурне присвоєння?
Справді? Гарне намисто, Тендітний Сопрано. Тобі дуже личить.
Завжди приємно.
А між вами флюїди бють джерелом.
Що?
Ні, тут немає флюїдів. То були самі підколки.
Авжеж. Як скажеш.
Це не моя професійна справа.
«ШЕРМАН-ОУКС» ЦВІРКУНИ
Це Пакстон Голл-Йосіда.
Колись був тут найкрутішим малим,
а тепер готовий зняти цю корону й шукати чогось іншого.
Пакстоне. Зайдеш пізніше? Брат накачає нас веселим газом.
Чуваче, у мене не вийде.
Він не зовсім розумів, куди веде його шлях,
але знав, що принаймні крокує вперед.
Сьогоднішній крок — мандрівка до Люксембургу.
Паксе, що ти тут робиш? В учнівській лаунж-зоні скінчилися снеки?
Без поняття.
Був надто зайнятий, бо готував кетчентаарт.
І якщо потрібні волонтери на гарячу лінію для допомоги учням,
я за.
Якщо Пакстон буде, то я теж.
-І я. -Теж хочу.
-Запишіть мене. -І мене.
Хоч які смачні ці іноземні страви,
мені пора вже звідси вигрібати.
Пакстон зробив крок у правильному напрямку,
а всі ми багато дізналися про техніку плавання.
Джоне Макінрою, решта його шляху — твоя проблема.
Джіджі йде.
Переклад субтитрів: Троцька Ольга