EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
KAPITEL 5
Okej, älskling.
Mamma älskar dig också.
Var snäll mot mormor. Hej då.
Hej då.
Vart tror Erica att du ska?
På ett författarretreat.
Vart tror Regina att du ska?
På en helg för mig själv.
Okej.
-Åker du ofta norrut? -Nej.
Erica gillar inte friluftsliv.
Hon är rädd för fästingar och borrelia.
Vart ska vi? Till en häftig plats?
Det är för många frågor.
Du måste låta mig ge dig en överraskning.
Du vet att jag gillar överraskningar.
Jag vet. Det är därför jag överraskar dig.
Okej.
Fortsätt blunda.
Är vi framme snart?
Får jag öppna ögonen?
Ja, nu får du det.
Okej.
Va?
Va? Vänta lite.
Nu är jag förvirrad.
Ska vi gå in och hälsa, eller nåt?
Nä. Vi ska bo här.
De har lagt ut det på Airbnb.
Men jag måste varna dig,
inredningen är inte så svart som den var.
-Jaså? -Men det är ändå coolt.
Oj.
Det är lite konstigt.
Det är konstigt.
Titta på trädgården.
Det har inte förändrats.
Okej.
Välkommen bakåt i tiden.
Jäklar.
Titta på alla konstiga tyger.
Åh nej.
-Vad i helvete? De har koloniserat det. -Åh nej.
Titta på tyget. Älskling, titta på det.
-Vad tusan? -Vad är det där?
Varför har de en död katt på vardagsrumsbordet?
-Mitt kök. -Jag dricker inte kaffe vid den där.
-Vad har de gjort? -Jäklar.
Varför är bordet så litet?
Varför bruna bordstabletter?
Det här är knäppt.
Titta på den här skiten.
En hund på väggen, iklädd en mask.
Du kommer inte att gilla det där heller.
Helt smaklöst.
Men det är inget mot det bakom dörren där…
-Jaså? -Höjden av vithet.
Gå in.
Nej.
Som i ett I lagens namn-avsnitt.
Vem sover här inne?
Små barn, hoppas jag.
De kommer att döda oss i sömnen.
Som den här. Tar en kniv och…
Lugn, jag är beväpnad.
Jag måste ut härifrån.
Lämna mig inte.
Mormor har gått bort.
-Va? -Ja.
-Har hon? -Hon är död.
Hon var som min mormor.
Hon älskade dig också.
Ja. Jäklar.
Hon frågade efter dig.
Det var för en månad sen. Ganska nyligen.
Jag beklagar.
Det är okej.
Ja.
Det var konstigt, för när de ringde och sa:
"Hon har inte långt kvar."
Eller nåt…
Jag facetimade så klart.
Jag sa: "Hej, mormor. Hur mår du?"
Och du vet när de är där, men inte är där.
Det är som om de går igenom dimensionen…
Sen dog hon en vecka senare.
Det var så konstigt.
Det var som om…
-Det är konstigt. -Tomt.
Och det är svårt när man är så långt borta,
man kan inte sörja på samma sätt.
Jag vet inte.
Men… Ja.
Och det knäppa…
Det är faktiskt rart.
Du vet hur mormor skrattade?
-Det högljudda skrattet? -Ja.
När Lola skrattar,
verkligen skrattar, har hon samma skratt.
-Det är fint, för… -Hon fick genen.
Det är som: "Okej, hon är borta
men hon finns kvar här för mig, genom min baby."
-Ja. Hon är kvar. -Du vet?
Amen.
Ja.
Jag vet.
Hon var duktig på att laga getköttscurry.
Absolut, jag minns det getköttet.
-Den möra getköttscurryn. -Jäklar.
-Supermört. Så jäkla gott. -Kan du laga den?
-Nej. -Det är problemet.
Jag vet. Jag sabbade det.
Nu vill jag ha det.
Mormor!
-Hon finns där ute. -Ja.
Hur går det med ditt nya jobb?
Det nya jobbet suger.
Det är bara… Jag vet inte.
Jag hatar det. Jag hatar att ha ansvar.
Jag hatar att…
Jag hatar att vara ett får.
Så är det när man jobbar på kontor.
Din chef säger:
"Kan du komma lite tidigare på måndag?"
Ja.
"Kan du jobba i helgen?"
Nä.
Det är sant.
Det är som maten vi måste ge dem,
det är som vår lön.
Här är din lön. Varsågod.
Vi tänker: "Kom igen. Jag måste äta."
Ja, det är bara… Så konstigt när man varit på andra sidan.
Att vara framgångsrik är att vara i himlen.
Och när framgången försvinner
är det som om nån smyger upp,
knackar en på axeln och säger:
"Nu ska du till helvetet ett tag."
Helvetet är inte så illa om jag inte visste hur himlen känns.
Ja.
Jag är i helvetet just nu med det jobbet.
Men jag har ju försäkring.
Jag får lön.
Men skrivandet, tror du att du kan…
…börja?
Jag vet inte.
När den andra boken gick dåligt
och folk sa att den inte var värd nåt…
Jag vet inte. Jag antar…
Jag trodde att jag var värdelös.
Man kan inte tro på det bra folk säger om en
utan att tro på det dåliga.
Det fick mig att inte vilja vara i rampljuset mer.
Så, ja.
Jag ska vara ett får ett tag.
Jag saknar det konstiga.
Som vadå?
Som…
…att plocka upp godispapper och handdukar.
Det finns många såna på golvet i min lya just nu,
om du vill komma över och hjälpa till.
Vi skulle uppskatta det.
Hur är ditt liv?
Hur mår… "Erica"?
Varför säger du alltid hennes namn så konstigt?
-Jag vet inte. -Det är löjligt.
Det är min plikt.
-Hon mår bara bra. -Jaha?
Ja.
Hur mår… "Regina"?
Hon mår bra.
Jag vet inte.
Varför är de man ska vara med så jäkligt tråkiga?
Man har alla olika förhållanden
och så träffar man nån.
Det funkar inte.
Då träffar man nån annan.
De har inte samma problem som den förra,
så man tänker att det kan funka.
Och det passar inte riktigt.
Man börjar tänka: "Vänta lite. Helvete!"
"Tänk om det är jag? Tänk om jag är problemet?"
Det är definitivt inte du.
Du är inte problemet.
Förhållanden är röriga.
Man får fortsätta söka tills man hittar personen
som är villig att stå ut med röran.
Hur är det med din?
Erica är okej.
Hon är… Jag vet inte. Hon är…
Tråkig.
Nej. Hon är inte tråkig.
Men hon är inte du.
Herregud, är vi hemska?
Jisses. Gör det inte.
-Jag vet. Jag bara säger… -Stanna där.
Vi har pratat om det här.
Vad var det vi sa?
Vi kan inte prata om "grejen",
annars får "grejen" det att spåra ur.
Inte spåra ur.
Säg det igen.
Inte spåra ur.
Jag har med nåt till dig från min butik.
Herregud.
SVARTA ANTIKVITETER
-Jag gillar den nya logon. -Ja?
Ja. Den ser bra ut.
Kolla in den.
Va?
Jag har sökt den här.
Det är första utgåvan.
Så klart det är. Jisses.
-Tack, älskling. -Det var så lite.
Jag måste säga,
du gjorde det verkligen.
Jag är stolt över dig.
Tack.
Det betyder mycket att höra det av dig.
Men, du vet…
Det var svårt när vi var ihop.
För jag såg att du hade alla dina mål,
och du uppnådde dem.
Jag tittade på mitt liv och tänkte:
"Jag har inget sånt." Du vet?
Och jag tror att en del av mig var bitter för det.
Men nu har jag allt det,
och jag ser vad det gör med en.
Förstår du? Jag ser vad det gör med folk.
Det finns…
Det finns ett par i LA som gör nåt liknande som jag,
men de är specialiserade på svarta minnessaker.
Jag tror att jag har hört om dem.
Ja, de är bara skit.
De är skitstövlar.
När jag träffar dem
beter de sig som om de inte vet vem jag är.
Åh fan.
Se på dig. Redo att bli erkänd.
Okej.
Jag vet!
Jag visste inte att jag kunde vara så tävlingsinriktad.
Det händer de bästa av oss.
-Det är en bra grej. -Ja.
Jag har nåt till dig.
-Har du? -Ja.
Okej.
Inte lika intellektuellt, men…
Låt mig titta. Tack.
-Kan du hålla den här? -Ja.
Okej.
-Jag menar, titta… -Titta på henne.
-Om vi ändå ska åka iväg. -Vi gör det på rätt sätt!
Gå och prova den.
Ska jag?
Det är upp till dig.
Jag gör som du vill. Jag ska…
-Hon är söt. -Ja.
-Hon är åtsmitande. -Hon kommer att vara sötare på kroppen.
-Fyll ut den. -Okej.
Okej.
Vänta lite.
Denise!
Behöver du hjälp?
Kan du komma hit?
Gärna.
-Vad händer? -Jag har fastnat.
Jäklar.
Den är så liten.
-Vad fan? -Är du galen? Den är jätteliten.
Vänta. Vi måste kanske klippa av den.
-Jäklar. -Skratta inte. Skratta inte åt mig nu.
Tror du att jag har samma kropp som före barnet?
Det här är knäppt.
-Jag vet inget om storlekar. -Herregud.
Jag ser dum ut.
Vi får aldrig prata om det här.
Jag tycker fortfarande att du ser bra ut.
Fan ta det här. Vi klär av oss och sätter igång.
Okej. Ge honom en kram från mig.
Tack. Okej. Hej då.
Är allt bra?
Tandsprickning.
Så han är inte så jätteglad,
men du känner till allt det där.
Jag har ett tips.
Har du provat med kamomillgranulat?
Jag vet inte vad det är.
Det är gudasänt.
Man gnider in det i babyns tandkött…
-Det löser det. -Okej.
-Prova. -Jag ska genast tipsa om det.
Ja, gör det.
Hur gammal är han?
Han har fyllt två.
Hade precis födelsedag. Och min mamma gav honom en bil.
Vad för en bil?
-Jag vet att det låter galet. -Det låter galet.
-Nej. Mamma bor bredvid en familj. -Okej.
Och deras unge har en liten motordriven bil.
Okej.
Hon är så tävlingsinriktad med allt…
Jaså?
…och beslöt att hon ville ge Justin en motordriven bil.
Så jag kom hem.
Och ungen kör fram till mig i en baby-Audi.
Det är… Sluta.
Med tonade rutor.
Hon är bara för mycket.
Han trycker på knappen och fönstret rullar ner.
Han sticker ut huvudet:
"Mamma, varför har inte du en Audi?"
-Med bas i rösten. -Så oförskämt.
-Det är som: "Va? Vad händer?" -Han är oförskämd.
-Gud. Det är helgalet. -Jösses.
Lola gillar traktorer.
Herregud.
Jag tog med henne på jordgubbsplockning
och där fick vi åka traktor.
Allt jag vet är att jag inte kan ta på henne jackan
för att åka hemifrån
utan att först titta på en BBC-dokumentär om traktorer.
-Och det är skittråkigt. -Så konstigt.
Hon vill kanske bli bonde när hon blir stor.
Kanske hon blir som jag som vuxen.
Ja.
-Spännande. -Det skulle vara härligt.
Jösses.
Jag fattar inte att vi är i vårt gamla hus
och berättar om våra barn.
Jag vet.
-Jag vet. -Oj.
Galet.
Jag tänker ofta på det första året med Justin.
Det var så svårt.
Varje dag var som att gå ut i krig.
Men jag hade åtminstone nån med mig.
Ja.
Jag fattar inte hur du klarade det själv.
Ja.
Ibland fattar inte jag det heller.
Det var svårt, det var det absolut.
Men samtidigt gillade jag att göra det på egen hand.
Och det var jobbiga dagar och riktigt jobbiga nätter, men…
Det var också stunder då…
Jag vet inte…
Det slog mig att om vi gjorde det tillsammans,
så skulle vi skratta oss igenom det,
och sen skulle det vara lättare.
-Ja. -Men…
Jag är ledsen att jag inte var där.
Det är okej.
Vad fick dig att besluta att du ville ha barn?
När slutade du vara rädd?
Jag tror inte att jag nånsin slutade vara rädd.
-Okej. -Jag är fortfarande skräckslagen.
Jag vet inte. Jag bara…
…samlade modet att hoppa.
Men om vi inte gått igenom det vi gjorde,
vet jag inte om jag varit här.
Ja.
-Hypotetiskt för dig… -Okej?
-Låt oss säga… -Ja?
Vi är på en fest.
-Maxwell spelar. -Älskar honom.
Du känner inte mig…
Jag känner inte dig.
Och jag bjöd ut dig på en dejt.
Skulle du tacka ja?
Ja.
Jag skulle säga ja igen.
Ja, men jag glänste mer förr.
Jag var på väg att explodera.
Och nu är jag som alla andra.
Vad är fel med att vara som alla andra?
Allt.
Jag såg ditt bröllop.
Vad menar du?
Det dök upp på Instagram.
-Är det sant? -Ja.
Vet du hur många gemensamma vänner vi har?
-En miljon? -Det är hemskt.
Det var hela dagen. Jag fick se hela ditt bröllop.
Herregud. Vad hemskt. Jag är så ledsen.
Nej då.
-Min enda fråga är… -Ja?
Varför var alla så glada över att du gifte dig med nån annan?
De svettades när de dansade "electric slide".
På tal om…
Äntligen har det skett
Hon hittade nån på sin egen nivå
-Jag tänkte: "Jävlar! Skit." -Helvete.
Härligt att du använde samma cateringfirma.
-Jag hade dåligt samvete. -Jag tänkte: "På riktigt?"
Jag hade så dåligt samvete,
men maten är så god, jag var tvungen.
Jag vet att maten är god.
Jag drömmer fortfarande om honungskycklingen.
Det var så gott.
Jag och Erica ville ha dem, men de var fullbokade.
Det var därför som jag efter det…
…slutade med sociala medier.
Jag tänkte: "Fan ta det här. Jag slutar."
Det är fortfarande knäppt… På ett bra sätt,
men knäppt att du gjorde det.
Jag ser på Erica och tänker att hon stal min jävla dröm.
Jag vet inte. Drömmen har blivit en mardröm…
Jaså?
Vikmobilen är värdelös.
Jag kan inte kolla vädret. Jag får ingen vägbeskrivning.
Jag kan inte göra ett skit.
Hon vill att jag skaffar en smartphone.
Men vad gör du när hon inte är med?
Jag fick lista ut samåkningen,
för det gör den definitivt inte.
Så jag hittade ett företag på nätet,
det heter…
Det heter "GoGoGrandpa".
Det är en chaufförtjänst för gamla.
Man kan ringa och en man svarar:
"Denise! Var är du?"
"Och vart vill du åka?"
Jag säger bara var jag är.
De kommer. De väntar sig en gammal kvinna
-från 227. -Ja.
Och jag som luktar gräs
och har retro-Jordanskor, kliver in.
De säger: "Bitch, om du inte ringer en Uber…"
Så konstigt.
-Det är löjligt. -Herregud.
-Du kunde orden, eller hur? -Ja.
Hej.
Lågt ner.
Behöver du hjälp upp?
Hej.
Fan, du måste…
Vi måste göra det.
Va? Vänta.
Jag vet inte hur man gör den.
Vad skrattar du åt?
Jag bara…
Jag älskar att du inte måste dölja nåt för mig längre.
Jag tänker inte dölja nåt.
Vi är inte gifta längre.
Jag äter gärna den här i sängen.
-Jag har Sour Patches också. -Så klart.
Vill du smaka?
-Visst. -Ja.
Det var gott.
-Herregud. -Ja.
-Värmde du den i mikron? -Ja.
Jag vet hur man äter MoonPie.
Smaskens.
Vet du vad?
Sen vi började göra det här har jag känt mig avslappnad.
Jag också.
Det är nog för att vi tog av maskerna.
Vi sänkte garden.
Det är fint.
Det är tillfälligt.
För, du vet,
på måndag är det
tillbaka till det vanliga.
Borde jag ha kämpat för oss?
Va? Nej. Kom hit.
Nej. Tänk inte så.
Du gjorde det rätta för dig,
jag gjorde det rätta för mig.
Jag oroar mig bara ibland
för hur länge vi kan göra det här.
Du vet?
Ska vi fortsätta tills vi blir påkomna?
Jag vet inte. Jag bara…
Jag är rädd att det inte slutar väl.
Vet du vad? Vi gör inte så.
Jag förstår dig, men vi gör inte så.
I den här stunden.
Vi är bara två bitchar som ligger i de här gamlingarnas hem.
Visst?
Runt hörnet från typ 500 nallebjörnar.
Och allt är underbart.
Ja.
Allt är underbart.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis