ORIGINALNA NETFLIXOVA SERIJA
5. POGLAVLJE
U redu, dušo.
U redu, i mama tebe voli.
Budi dobra baki. Bok, dušo.
Bok.
Kamo Erica misli da ideš?
Na okupljanje pisaca.
Kamo Regina misli da ti ideš?
Rekla sam joj da trebam vikend za sebe.
U redu.
-Ideš li i dalje često na sjever? -Ne baš.
Erica baš i ne voli prirodu.
Boji se da će dobiti boreliozu od krpelja.
Kamo idemo? Na neko fora mjesto?
Previše pitanja.
Pusti me da odradim svoje. Iznenađenje je.
U redu. Znaš da volim iznenađenja.
Znam. Zato to i radim.
Drži ih zatvorene, može?
Jesmo li stigli?
Smijem li otvoriti oči?
Da, sad smiješ.
Dobro.
Što?
Što? Čekaj malo.
Čekaj, zbunjena sam.
Svratili smo pozdraviti ili?
Ne. Ovdje odsjedamo.
Stavili su je na Airbnb.
No moram te upozoriti,
nije onoliko crnački ukrašena kao nekad.
-Da? -No i dalje će biti kul.
Čovječe.
Ovo je potajice pomalo čudno.
Čudno je.
Pogledaj vrt.
Još izgleda isto.
U redu.
Dobro došla u prošlost.
Pogledaj ove čudne tkanine.
O, ne.
-Koji kurac? Kolonizirali su je. -O, ne.
Pogledaj ovu tkaninu. Dušo, gle tkaninu.
-Koji vrag? -A što je ovo?
Zašto imaju mrtvu mačku na stoliću?
-O, Bože, moja kuhinja. -Neću piti kavu na tome.
-Što su učinili? -Kvragu.
Zašto je stol tako malen?
Zašto je sve kestenjasto?
Ovo je ludo.
Gle ovo sranje.
Na zidu im je pas s maskom.
Ni to ti se neće svidjeti.
Potpuno bezukusno.
Ali to nije ništa. Iza ovih vrata…
-Da? -Bjelački vrhunac.
Hajde.
Ne.
Kao Zakon i red: Odjel za žrtve.
Tko ovdje spava?
Djeca, nadam se.
Oživjet će i ubiti nas u snu.
Ovaj, recimo. Uzet će nož…
Neka, nosim oružje.
Ne mogu. Moram se maknuti.
Ne ostavljaj me ovdje.
Znaš, baka mi je preminula.
-Molim? -Da.
-Je li? -Nema je.
Voljela sam je. Kao svoju baku.
Znam. I ona je tebe voljela.
Da. Kvragu.
Pitala je za tebe.
Da. To se zapravo dogodilo prije mjesec dana. Prilično nedavno.
Sranje. Žao mi je.
Nije to ništa.
Da.
Bilo je čudno jer bi me nazvali i rekli bi mi:
„Nije joj ostalo još dugo.“
Ili nešto slično.
Čule smo se preko FaceTimea.
Pitala bih je: „Bok, bako, kako si?“
Izgledalo je kao da je ondje, ali nije zaista.
Kao da nije na ovom svijetu, ne znam…
Preminula je tjedan dana kasnije.
Bilo je čudno.
Nekako…
-Čudno, znam. -Prazno.
A teško je jer kad si daleko,
ne tuguješ na isti način.
Ne znam.
No… Da.
A ludo je…
Zapravo je slatko. Zbilja slatko.
Znaš kako se baka smijala?
-Onako glasno? -Da.
Kad se Lola smije,
kad se zaista smije, smije se isto tako.
-Lijepo je jer… -Naslijedila je to.
Zar ne? Kao da je otišla,
ali još je tu za mene i moje dijete.
-Znaš? -Još je s nama.
Amen.
Da.
Znam.
Pripremala je zbilja dobru kozletinu s curryjem.
Da, još se sjećam te kozletine.
-Tu mekanu kozletinu s curryjem. -Kvragu.
-Padala je s kosti. -Jesi li je naučila pripremiti?
-Nisam. -E, to je sranje.
Znam. Zajebala sam.
Sad mi se jede.
Bako!
-Negdje je ondje. -Da.
Kako ti je na novom poslu?
Novi posao je jebena pušiona.
Jednostavno… Ne znam.
Mrzim ga. Mrzim odgovarati ljudima.
Mrzim što moram…
Mrzim što moram biti ovca.
To postaneš s tim uredskim poslovima.
Šef pita:
„Možeš li u ponedjeljak doći malo ranije?“
Da-a-a-a.
„A raditi ovaj vikend?“
Ne-e-e-e.
Istina, stara.
Kao da nas moraju nahraniti
našim plaćama.
Evo plaće. Izvolite.
A mi samo: „Hajde. Moram jesti.“
Da, samo je… Čudno je nakon što si okusio drugu stranu, znaš?
Biti uspješan je kao da si u raju.
I zatim uspjeh nestane,
kao da je netko drugi na redu,
tapše te po ramenu i kaže:
„Sad moraš malo u pakao.“
Pakao ne bi bio toliko loš da ne znaš kakav je bio raj.
Jasno.
Trenutno sam u paklu na tom poslu.
No dobro, osigurana sam.
Plaćam račune.
A što je s pisanjem? Možeš li…
ponovno početi?
Ne znam.
Nakon što su mi popljuvali drugu knjigu
i ljudi su rekli da je sranje…
Ne znam. Valjda…
Izgubila sam vjeru u sebe.
Ne možeš vjerovati dobrim stvarima o sebi,
a ne vjerovati lošim.
Ne želim se više tako izlagati.
Tako da… Da.
Neko ću vrijeme biti ovca.
Nedostaju mi čudne stvari.
Kao što?
Kao…
Podizati omote slatkiša i ručnike.
Kod mene ih trenutno ima hrpa na podu,
ako želiš navratiti i pomoći.
Cijenile bismo to.
Kako tvoj život?
Kako je „Erica“?
Zašto uvijek moraš izgovoriti njezino ime tako čudno?
-Ne znam. -Smiješno je.
To mi je dužnost.
-Dobro je. -Da?
Da.
Kako je „Regina“?
Znaš što? Dobro je.
Ne znam.
Zašto moramo biti s tako dosadnim ljudima?
Prođeš sve te veze
i upoznaš nekoga.
I ne uspije.
Zatim upoznaš nekog drugog.
Oni nemaju iste probleme kao prva osoba,
pa pomisliš: „Ovo će upaliti.“
Ali ne odgovara ti baš.
I pomisliš: „Čekaj malo. Jebote!“
„Je li stvar u meni? Što ako je u meni problem?“
Sigurno nije u tebi.
Nije u tebi problem.
Veze su neuredne.
Moraš nastaviti tražiti tu jednu osobu
koja će podnositi tvoj nered.
Kakav je tvoj nered?
Erica je u redu.
Ona je… Ne znam. Ona je…
Dosadna.
Ne. Nije dosadna.
Samo nije ti.
Jesmo li loše osobe?
O, Isuse Kriste. Nemoj.
-Znam. Samo kažem… -Stani. Zaustavi se.
Razgovarale smo o ovome.
Što smo rekle?
Ne možemo razgovarati o „tome“
jer ćemo od „toga“ izgubiti kontrolu.
A ne želimo izgubiti kontrolu.
Ne gubimo je.
Ponovi to.
Ne gubimo kontrolu.
Donijela sam ti nešto iz svoje trgovine.
O, Bože.
CRNAČKI ANTIKVITETI
-Sviđa mi se novi logo. -Da?
Da. Dobro izgleda.
Pogledaj.
O, moj… Molim?
Tražila sam ovo.
Znam. To je prvo izdanje.
Naravno. Isuse.
-Hvala, dušo. -Nema na čemu.
Moram ti priznati,
zbilja si uspjela.
Ponosna sam na tebe.
Hvala ti.
Mnogo mi znači kad ti to kažeš.
Ali, iskreno,
kad smo bile zajedno, bilo je zbilja teško.
Jer sam promatrala tebe, a ti si imala sve te ciljeve
i postizala si ih.
A kad bih pogledala svoj život,
ja nisam ništa od toga imala.
Mislim da sam ti to pomalo zamjerala.
Ali, znaš, sad to imam
i shvaćam što ti to učini.
Znaš na što mislim? Shvaćam što to čini osobi.
Postoji jedan…
Jedan par u L. A.-u ima nešto slično ovom mom,
no specijalizirani su za crnačke suvenire.
Da, mislim da sam čula za njih.
Da, jebeno su usrani.
Da, usrani su, usrani ljudi.
Kad god ih sretnem,
prave se da ne znaju tko sam.
Sranje.
Gle ti nju. Spremna da je prepoznaju.
U redu.
Znam!
Nisam znala da mogu biti toliko kompetitivna.
Jebiga, svima se događa.
-To je dobro. -Da.
Imam i ja nešto za tebe.
-Imaš? -Da. Dođi.
Dobro.
Nije intelektualno, ali znaš…
Da vidim. Hvala ti.
-Pridrži ovo. -Može.
U redu.
-Mislim, gle… -Gle ti nju.
-Ako bježimo, pobjegnimo. -Učinimo to kako treba!
Možeš isprobati u kupaonici.
Želiš li to?
Ti odlučuješ.
Udovoljit ću ti.
-Slatko je. -Jest.
-Graciozno. -Bit će još slađe kad je odjeneš.
-Može? Isprobaj. -U redu.
U redu.
Pričekaj trenutak.
Denise!
Trebaš pomoć?
Možeš li doći?
Vrlo rado.
-Što se događa? -Zapela sam.
O, jebemti.
Tako je maleno.
Jesi li ti luda? Ovo je sićušno.
Čekaj. Možda ćemo morati prerezati.
-Sranje. -Ne smij se. Nemoj mi se sada smijati.
Misliš da sam ista kao i prije poroda?
Ovo je ludo.
-Ne znam ja te veličine i sranja. -O, Bože.
Ovo je smiješno.
Ne želim ovo nikad spomenuti.
Meni i dalje izgledaš odlično.
Jebeš ovo. Samo se skinimo i krenimo.
Može. Zagrli ga za mene.
U redu. Hvala. Bok.
Je li sve u redu?
Justinu rastu zubi.
Da, nije baš najsretniji trenutno,
ali znaš već kako to ide.
Znaš, imam savjet.
Jesi li pokušala s granulama kamilice?
Ni ne znam što je to.
To je stiglo iz raja.
Samo ih namažeš bebi po desnima…
-Sve riješi. -Dobro.
-Pokušaj. -Odmah ću javiti.
Da, javi.
Koliko sada ima?
Navršio je dvije.
Bio mu je rođendan. Moja mu je mama kupila automobil.
Kakav auto?
-U redu, čekaj, znam da zvuči ludo. -Zvuči ludo.
-Moja mama živi blizu jedne obitelji. -U redu.
I njihov sin ima mali električni automobil.
U redu.
A budući da je njoj sve natjecanje…
Da?
…odlučila je i ona Justinu kupiti električni automobil.
Dolazim kući.
I mali mi prilazi u Audiju za bebe.
To je… Nemoj. Prestani.
Znaš? Sa zatamnjenim prozorima.
Tvoja mama pretjeruje.
On stisne gumb i prozori se otvore.
Pogleda me i pita:
„Mama, kako to da ti nemaš Audi?“
-I to dubokim glasom. -Bezobrazan je.
A ja mislim: „Molim? Što se događa?“
-O, čovječe. Da, ludnica. -Isuse.
Lola obožava traktore.
O, Bože.
Ne znam što se dogodilo. Vodila sam je u branje jagoda
i u jednom smo trenu ušle u traktor.
Znam samo da joj ne mogu odjenuti jaknu
i izaći iz kuće,
a da ne pogledam 30 minuta BBC-evog dokumentarca o traktorima.
-A jebeno je dosadan. -Zbilja neobično.
Možda želi postati farmerica kad odraste.
Zvuči kao da bi mogla biti dio obitelji.
Da.
-Što je uzbudljivo. -Bilo bi sjajno.
Isuse.
Ne mogu vjerovati da smo u našoj staroj kući
i pričamo o našoj djeci.
Bože, znam.
-Znam. -Čovječe.
Ludnica.
Prisjećam se te prve godine s Justinom.
Bilo je zbilja teško.
Svaki je dan bio borba.
Ali barem sam imala nekoga tko se borio uz mene.
Da.
Ne znam kako si ti to sama uspjela.
Da.
Da, ponekad ni sama ne znam, iskreno.
Bilo je teško, svakako.
No istovremeno sam uživala u tome da to sama radim, znaš?
Bilo je zaista teških dana i zaista teških noći, no…
Bilo je i trenutaka kada…
Ne znam…
Pomislila bih da, da to zajedno prolazimo,
kroz sve bismo se smijale
i nekako bi bilo lakše. Znaš?
-Da. -Ali…
Žao mi je što te nisam nasmijala.
U redu je.
Kako to da si ti odlučila imati djecu?
Kad si se prestala bojati?
Mislim da se nisam prestala bojati.
-U redu. -I dalje sam prestrašena.
Ne znam. Samo sam…
napokon skupila hrabrost.
No da nismo prošle što smo prošle,
ne znam bih li uspjela.
Da.
-Dakle, u teoriji… -Da?
-Recimo… -Da?
Na zabavi smo.
-Svira Maxwell. -Obožavam ga.
Ne poznaješ me…
Ja ne poznajem tebe.
I pozovem te na spoj.
Bi li pristala?
Bih.
Pristala sam tada i sad bih.
Da, ali tad sam bila sjajnija.
Samo što nisam eksplodirala.
A sad sam kao svi ostali.
Što je loše u tome da si kao svi ostali?
Sve.
Vidjela sam ti svadbu.
Kako to misliš?
Pojavila mi se na Instagramu.
-Zbilja? -Da.
Koliko zajedničkih prijatelja imamo?
-Milijun. U redu? -Grozno.
Čitav sam dan gledala tvoju svadbu.
O, Bože. Grozno. Žao mi je.
Ne, stara.
-Zanima me samo… -Da?
Svi bili toliko sretni što se udaješ za nekog drugog?
Mislim, preznojavali su se dok su plesali u vlakiću.
Zbilja…
Napokon je to postigla
Pronašla je nekoga na svojoj razini
-Pomislila sam: „Kvragu! Jebemti.“ -Jebote.
I imala si istog dobavljača hrane.
-O, ne. Bilo mi je krivo. -Mislila sam: „Zbilja?“
Bilo mi je toliko krivo,
no hrana je bila toliko ukusna.
Znam da je hrana ukusna.
Još sanjam onu piletinu s medom.
Tako je dobra.
Erica i ja smo ih htjele za svadbu, no bili su zauzeti.
-I zato sam sljedeći dan… -Da?
Otišla s društvenih mreža.
„Jebeš ovo. Prelazim na stari mobitel.“
I dalje mislim da je ludo… Na dobar način,
ali ludo je da si to učinila.
Gledala sam Ericu i mislila: „Kuja mi je ukrala san.“
Mislim, ne znam. San je postao noćna mora…
Ma da?
Stari mobitel ništa nema.
Ne mogu provjeriti prognozu ni upute na karti.
Ne mogu ništa.
Želi da nabavim pametni telefon.
A što onda radiš kad nje nema?
Improviziram s aplikacijama za prijevoz
jer stari mobitel to nikako nema.
Otišla sam na internet i pronašla tvrtku,
zove se…
Zove se „GoGoGrandpa“. Dobro?
Usluga prijevoza za stare ljude.
Nazoveš ih i tip pita:
„Denise! Gdje si?
I kamo želiš ići?“
Kažem im gdje sam.
Oni dođu. Znam da očekuju kakvu staricu
-iz predgrađa. -Pa, da.
A ja, crnkinja koja smrdi na travu
i nosi retro Jordanice, ulazim u automobil.
Misle si: „Kujo, pozovi si Uber…“
Zbilja čudno.
-Urnebesno. -O, Bože.
-Znala si riječi, zar ne? -Jesam.
Nisko.
Trebaš pomoć, dušo?
O, sranje, moraš…
Moramo.
Što? Čekaj.
Ne znam to.
Čemu se smiješ?
Ne znam, samo…
Volim što više ništa ne moraš skrivati od mene.
Ne moram ništa skrivati.
Nismo više u braku. Jasno?
Pojest ću ovaj MoonPie keks u krevetu.
-Imam i bombone ovdje. -Naravno da imaš.
Hoćeš malo?
-Da, može. Što god. -Da.
Dobar je.
-O, Bože. -Da.
-Zagrijala si ga? -Naravno.
Znam kako se jede MoonPie.
Lijepo, stara.
Znaš što je čudno?
Otkako ovo radimo, tako sam opuštena.
I ja.
Vjerojatno zato što smo napokon iskrene.
Spustile smo štitove.
Lijepo je.
Privremeno je.
Jer, znaš,
doći će ponedjeljak i bit će:
„Povratak na uobičajeni program.“
Trebala sam se boriti za nas?
Što? Ne. Dođi ovamo.
Ne. Nemoj tako razmišljati.
Učinila si dobro za sebe.
A ja za sebe.
Ponekad se brinem.
Koliko dugo možemo ovako?
Znaš?
Nastavit ćemo dok nas ne ulove?
Ne znam. Samo…
Bojim se da neće dobro završiti.
Hej, znaš što? Nemojmo to sad činiti.
Razumijem te, shvaćam te, ali nemojmo.
U ovom smo trenutku
samo dvije opake kuje u domu ovih staraca.
Može?
A iza ugla nalazi se otprilike 500 plišanih medvjedića.
I sve je prekrasno.
Da.
Sve je prekrasno.
Prijevod titlova: Saša Radoš Jagešić