EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
KAPITEL 5
Godt, skat.
Mor elsker også dig.
Vær sød ved bedste, skat.
Hej hej.
Hvor tror Erica, du skal hen?
Jeg skal på skriverefugium.
Hvad tror Regina?
Jeg havde brug for en aleneweekend.
Okay.
-Tager du stadig ofte mod nord? -Næh.
Erica er ikke meget for den fri luft.
Hun er bange for tæger og borreliose.
Hvor skal vi hen? Et fedt sted?
Det er for mange spørgsmål.
Lad mig om det her. Det er en overraskelse.
Du ved, at jeg elsker overraskelser.
Det ved jeg. Og det får du.
Okay.
Hold dem lukkede.
Er vi der?
Må jeg åbne øjnene?
Nu må du godt.
Okay.
Hvad?
Hvad? Vent lige.
Jeg er forvirret.
Skal vi bare ind og hilse på?
Vi skal bo her.
De har sat det på Airbnb.
Men jeg må advare dig,
indretningen er ikke så sort som før.
-Nå? -Men det bliver fedt.
Manner.
Det er sådan lidt underligt.
Det er underligt.
Se forhaven.
Det har ikke ændret sig.
Velkommen til fortiden.
Det var pokkers.
Se det underlige betræk.
Åh nej.
-De har sgu koloniseret det. -Åh nej.
Se det betræk.
-Hvad fanden? -Hvad er det?
Hvorfor har de en død kat på kaffebordet?
-Mit køkken. -Jeg drikker ikke kaffe af det.
-Hvad har de gjort? -Fandens.
Hvorfor er bordet så lille?
Rødbrune dækkeservietter?
Det er sindssygt.
Se det lort her.
De har en hund på væggen. Med en maske.
Du bliver heller ikke glad for det der.
Enormt kedeligt.
Men bag den der dør…
-Ja? -Hvid kulmination.
Værsgo.
Åh nej.
Det er som et afsnit af Law and Order: SVU.
Hvem sover her?
Jeg håber, det er børn.
De bliver levende og slår os ihjel i nat.
Ham der? Han har en kniv…
Jeg har en pistol.
Jeg må væk herfra.
-Du må ikke gå fra mig. -Jeg kan ikke være her.
Bedste er død.
-Hvad? -Ja.
Hun er gået bort.
Jeg elskede hende.
Hun elskede også dig.
Øv.
Hun spurgte til dig.
Faktisk er det for en måned siden. Det er for nylig.
Det gør mig ondt.
Det er okay.
Ja.
Det var underligt, for de ringede og sagde:
"Hun har ikke langt igen."
Jeg gik selvfølgelig på FaceTime.
Jeg sagde: "Hej, bedste. Hvordan går det?"
Kender du det, når de er der uden at være der?
Det er, som om de er på vej gennem sfæren…
Så døde hun en uge senere.
Det var meget mærkeligt.
Sådan lidt…
-Det er underligt. -Tomt.
Det er svært, fordi man er så langt væk
og sørger ikke på den samme måde.
Jeg ved ikke rigtig.
Men… Ja.
Det sindssyge er…
Det er faktisk sødt.
Du ved, hvordan bedste lo.
-Den høje latter. -Ja.
Når Lola griner,
når hun virkelig griner, har hun den samme latter.
-Det er dejligt… -Det er generne.
Ja. Det er, som om hun er væk,
men hun er her stadig for mig gennem min datter.
Hun er stadig hos os.
Amen.
Ja.
Jeg ved det.
Hun lavede en god ged i karry.
Jeg kan godt huske den ged.
-Ged i karry, mør. -For fanden da.
-Kødet faldt af benet. -Lærte du at lave den?
-Nej. -Det er problemet. Pis.
Jeg ved det. Jeg kvajede mig.
Nu er jeg sulten.
Bedste!
-Hun er derude. -Ja.
Hvordan går dit nye job?
Det nye job er noget lort.
Jeg ved ikke rigtig.
Jeg hader det. Jeg hader at skulle lystre.
Jeg hader at…
Jeg hader at være et får.
Det er man med et kontorjob.
Din chef siger:
"Kan du komme tidligere på mandag?"
Ja.
"Arbejder du i weekenden?"
Næh.
Det passer.
Når vi giver fårene mad,
minder det om vores løn.
Her er din løn. Sådan.
Vi tænker: "Kom nu. Jeg er sulten."
Det er bare underligt, når man har set den anden side.
At have succes er som at være i himlen.
Når succesen forsvinder,
er det, som om nogen kommer snigende
og siger:
"Du skal i helvede et stykke tid."
Helvede ville ikke være så slemt, hvis jeg ikke vidste, hvordan himlen var.
Ja.
Jeg er i helvede med det job.
Men jeg har forsikring.
Betaler regninger.
Hvad med at skrive? Kan du…
…begynde?
Jeg ved det ikke.
Da den anden bog blev nedsablet,
og folk sagde, den var elendig…
Jeg ved ikke rigtig.
Jeg tænkte, at jeg var elendig.
Man kan ikke tro på det gode, folk siger om en,
og ikke tro på det dårlige.
Jeg har ikke lyst til at opleve det igen.
Så ja.
Jeg vil være får et stykke tid.
Jeg savner de underlige ting.
Som hvad?
Som…
…at samle slikpapir og håndklæder op.
Jeg har masser på gulvet derhjemme,
hvis du vil hjælpe til.
Vi ville værdsætte det.
Hvordan er dit eget liv?
Hvordan er… "Erica"?
Hvorfor siger du altid hendes navn på en underlig måde?
-Det ved jeg ikke. -Det er latterligt.
Det er jeg nødt til.
-Hun er dejlig. -Ja?
Ja.
Hvordan er… "Regina"?
Ved du hvad? Hun er okay.
Hun er okay.
Jeg ved ikke rigtig.
Hvorfor skal folk, vi er sammen med, være så røvkedelige?
Man har alle de her forhold,
og man møder en.
Det fungerer ikke.
Så møder man en anden.
De har ikke de samme problemer,
så man tænker: "Det vil fungere."
Og det er ikke helt godt.
Man begynder at tænke: "Pis!
Hvad nu, hvis det er mig? Hvad nu, hvis jeg er problemet her."
Det er ikke dig.
Du er ikke problemet.
Forhold er besværlige.
Man skal bare søge, til man finder den person,
der finder sig i ens rod.
Hvordan er dit rod?
Erica er okay.
Hun er… Jeg ved ikke.
Kedelig.
Nej. Hun er ikke kedelig.
Hun er bare ikke dig.
Er vi dårlige mennesker?
Jøsses. Det gør du ikke.
-Jeg siger bare… -Stop nu.
Vi har talt om det.
Hvad har vi sagt?
Vi kan ikke tale om "tingen",
ellers bliver "tingen" en skrue uden ende.
Ingen skrue.
Sig det igen.
Ingen skrue.
Jeg har noget til dig fra min forretning.
Du godeste.
Jeg kan lide det nye logo.
Det ser godt ud.
Se lige.
Hvad?
Jeg har ledt efter den.
Det er førsteudgaven.
Selvfølgelig. Jøsses.
-Tak, skat. -Det var så lidt.
Jeg må sige,
du har gjort det godt.
Jeg er stolt af dig.
Tak.
Det betyder meget at høre det fra dig.
Men i en vis forstand…
Da vi var sammen, var det svært.
For jeg så på dig, og du havde alle de her mål,
og du opnåede dem.
Jeg så på mit liv og tænkte:
"Det har jeg ikke."
En del af mig var fortørnet over det.
Men nu har jeg det,
og jeg kan se, hvad det gør ved en.
Forstår du mig? Jeg kan se, hvad det gør ved folk.
Der er det her…
Der er et par i L.A., der gør noget lidt som mig,
men de har specialiseret sig i sorte minder.
Jeg har hørt om dem.
De er nogle røvhuller.
De er dårlige mennesker.
Når jeg ser dem,
opfører de sig, som om de ikke kender mig.
Lort.
Se dig lige. Klar til at blive anerkendt.
Okay.
Jeg ved det.
Jeg anede ikke, jeg kunne være så aggressiv.
Det sker for de bedste af os.
-Det er en god ting. -Ja?
Jeg har også noget.
-Har du? -Ja.
Okay.
Ikke lige så intellektuelt…
Lad mig se. Tak.
-Holder du det for mig? -Ja.
Okay. Godt.
-Ja… -En frækkert.
-Vi er endelig sluppet væk. -Vi gør det med stil.
Du kan prøve den på badeværelset.
Skal jeg det?
Det er op til dig.
Jeg imødekommer dig.
Hvor er den sød.
Den bliver sødere på din krop.
-Hop i den. -Okay.
Godt.
Vent lige…
Denise!
Har du brug for hjælp?
Kommer du?
Med glæde.
-Hvad er der? -Jeg sidder fast.
Pis.
Den er for lille.
Er du vanvittig? Den er lillebitte.
Vi kan måske klippe det her af.
-Pis. -Du må ikke grine lige nu.
Tror du, jeg har den samme krop som før fødslen?
Det er sindssygt.
-Jeg kender ikke til størrelser. -Åh gud.
Hvor latterligt.
Du må aldrig snakke om det.
Jeg synes stadig, du ser godt ud.
Skråt op. Lad os bare smide tøjet og knalde.
Giv ham et stort knus fra mig.
Tak. Farvel.
Er alt okay?
Justin får tænder.
Så han er ikke så glad lige nu,
men det kender du til.
Jeg har et tip til dig.
Har du prøvet kamillefrø?
Jeg ved ikke, hvad det er.
De er sendt fra himlen.
Man gnider dem på babyens gummer…
-Det ordner det. -Okay.
Jeg giver straks beskeden videre.
Gør det.
Hvor gammel er han?
Han er lige blevet to.
Han har lige haft fødselsdag. Mim mor gav ham en bil.
Hvad for en bil?
-Jeg ved, det lyder skørt. -Det lyder skørt.
-Min mor har den her familie som nabo. -Ja.
Deres unge har en lille motoriseret bil.
Javel.
Hun skal altid konkurrere…
Ja?
…og ville også give Justin en motoriseret bil.
Jeg kommer hjem.
Ungen standser foran mig i en baby-Audi.
Hold op.
Med tonede ruder.
Din mor er for meget.
Han trykker på knappen, og vinduet går ned.
Han stikker hovedet ud:
"Mor, hvorfor har du ingen Audi?"
-Med bas i sin stemme. -Frækkert.
-"Hvad sker der?" -Frækkert.
-Det er skørt. -Jøsses.
Lola elsker traktorer.
Du godeste.
Jeg ved ikke, hvad der skete. Vi var ude at plukke jordbær,
og vi kørte i traktor.
Jeg kan ikke give hende frakke på
for at gå ud,
uden at hun skal se en 30 minutters BBC-dokumentar om traktorer.
-Og det er fandeme kedeligt. -Hvor sært.
Måske vil hun være landmand som stor.
Hun minder om sin familie.
Ja.
-Det er spændende. -Det er genialt.
Kors.
Jeg fatter ikke, at vi sidder i vores gamle hus
og taler om vores børn.
Jeg ved det.
-Jeg ved det. -Manner.
Skørt.
Jeg tænker konstant på det første år med Justin.
Det var så hårdt.
Hver dag var det en krig.
Men jeg havde dog en, jeg kunne gå i krig med.
Ja.
Jeg ved ikke, hvordan du klarede det alene.
Ja.
Det gør jeg heller ikke af og til.
Det var hårdt.
Men jeg kunne også godt lide at være alene om det.
Der var meget hårde dage og meget hårde nætter, men…
Der var altid øjeblikke, hvor…
Jeg ved ikke…
Det strejfede mig, at hvis vi gjorde det sammen,
ville vi have grinet os igennem det,
og så blev det lettere. Er du med?
-Ja. -Men…
Undskyld, jeg ikke fik dig til at le.
Det er okay.
Hvad fik dig til at skifte mening om børn?
Hvornår forsvandt angsten?
Jeg holdt ikke op med at være bange.
-Okay. -Jeg er stadig skrækslagen.
Jeg…
…samlede nok mod til at hoppe ud i det.
Men havde vi ikke oplevet, hvad vi gjorde,
var jeg måske ikke nået frem.
Ja.
-Et hypotetisk spørgsmål. -Okay?
-Lad os sige… -Ja?
…vi er til fest.
-Maxwell spiller. -Jeg elsker ham.
Du kender mig ikke.
Jeg kender dig ikke.
Og jeg inviterede dig ud.
Ville du sige ja?
Ja.
Jeg sagde ja dengang, også nu.
Men dengang strålede jeg mere.
Jeg var ved at blusse op.
Nu er jeg bare som alle andre.
Hvad er der galt i at være som alle andre?
Alt.
Jeg så dit bryllup.
Hvad mener du?
Det dukkede op på Instagram.
-Er du seriøs? -Ja.
Ved du, hvor mange fælles venner vi har?
-En million. -Det er skrækkeligt.
Jeg fulgte med i dit bryllup hele dagen.
Du godeste. Det er skrækkeligt.
Nej.
-Mit eneste spørgsmål er… -Ja?
…hvorfor var alle så glade for, at du giftede dig med en anden?
De svedte, mens de dansede electric boogie.
Apropos…
Endelig skete det
Hun fandt en på sit niveau
-Jeg tænkte: "For fanden da." -Pis.
Fedt, du brugte den samme restauratør.
-Jeg havde det dårligt over det. -Jeg tænkte: "Virkelig?"
Jeg havde det elendigt,
men maden er så god.
Jeg ved, at maden er god.
Jeg drømmer stadig om kylling med honningsmør.
Den var så god.
Vi ville have dem til vores bryllup, men de var optaget.
-Efter den dag… -Ja.
…forlod jeg sociale medier.
Jeg tænkte: "Pis. Jeg skifter til klaptelefon."
Det er stadig skørt… På en god måde,
men det er skørt, at du gjorde det.
Jeg ser på Erica: "Kællingen stjal min drøm."
Men drømmen er blevet til et mareridt…
Nå?
…for klaptelefonen kan intet.
Jeg kan ikke tjekke vejret. Ingen rutevejledning.
Jeg kan ikke en skid.
Hun vil have, at jeg får en smartphone.
Hvad gør du, når hun ikke er i nærheden?
Jeg måtte finde ud af samkørsel,
for det gør klaptelefonen ikke.
Jeg måtte gå på nettet og finde firmaet.
Det hedder…
Det hedder "GoGoGrandpa". Ikke?
Det er en kørselsordning for gamle mennesker.
Man ringer til nummeret, og manden i den anden ende siger:
"Denise! Hvor er du?"
"Og hvor skal du hen?"
Jeg siger, hvor jeg er.
De holder ind. De forventer en gammel kone
-fra 227. -Ja.
Og jeg, der stinker af hash
og går med retro-Jordans, stiger ind i bilen.
"Ring dog efter en Uber…"
Vildt underligt.
-Det er latterligt. -Åh gud.
-Du kunne teksten, ikke? -Jo.
Du går ned i knæ.
Skal du have hjælp?
Åh, man skal…
Vi skal gøre det.
Hvad?
Jeg ved ikke, hvordan man gør det.
Hvad griner du af?
Jeg er bare…
Jeg elsker, at du ikke behøver at skjule noget for mig længere.
Jeg skjuler intet.
Vi er ikke gift længere.
Jeg vil lykkeligt spise MoonPie i sengen.
-Jeg har også vingummi. -Selvfølgelig.
Vil du smage?
-Gerne. -Ja.
Det er en godbid.
-Du godeste. -Ja.
-Varmer du den i mikroovnen? -Ja.
Jeg har forstand på MoonPie.
Det smager godt.
Ved du hvad?
Siden vi er begyndt på det her, føler jeg mig så afslappet.
Også mig.
Vi har endelig ladet maskerne falde.
Sænket paraderne.
Det er dejligt.
Det er midlertidigt.
For, du ved,
så kommer mandag:
"Tilbage til det sædvanlige program."
Skulle jeg have kæmpet?
Hvad? Nej. Kom her.
Sådan må du ikke tænke.
Du gjorde det rigtige for dig.
Jeg gjorde det rigtige for mig.
Jeg bekymrer mig bare for,
hvor længe vi kan gøre det.
Forstår du?
Bliver vi ved, til vi bliver opdaget?
Jeg ved det ikke.
Jeg er bange for, det ikke ender godt.
Ved du hvad? Vi lader være.
Jeg hører dig, men lad os lade være.
I dette øjeblik.
Vi er to barske kællinger i en seng i de her gamle menneskers hjem.
Ja?
Rundt om hjørnet er der 500 bamser.
Og alt er vidunderligt.
Ja.
Alt er vidunderligt.
Tekster af: Maria Kastberg