‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎CAPITOLUL 1
‎Auzi? Plec.
‎Bine, iubito. Să ai o zi frumoasă!
‎Bine. Hai să stăm puțin așa…
‎Zău așa, iubito. Te rog.
‎- Pe bune? ‎- O mică îmbrățișare.
‎- Bine, te iubesc. ‎- Și eu.
‎Bine.
‎Ce aude?
‎Atât de bine.
‎Doamne!
‎Uite
‎Dă-i drumul ‎Vrei?
‎Face senzație ‎Arată trăsnet pe străzi
‎Hei
‎Rahat!
‎BERNARDINE EVARISTO ‎FATĂ, FEMEIE, ALTA
‎Asta m-a făcut să râd.
‎Ce citești?
‎Sherlock.
‎Ce carte de albi!
‎Chiar? Mai rău e doar ‎Stăpânul inelelor.
‎Da, aia e pentru caucazieni.
‎Așa cum zici.
‎Nu te irită că-ți intră fumul în ochi?
‎Nu, căci trebuie să-l propulsezi.
‎- Știu. Am mai dat-o și-n bară. ‎- Nu știu.
‎Trebuie doar încă puțin. Doar…
‎Mă simt ca un pui de pasăre.
‎Iubito? Dormi?
‎Aproape.
‎Nu pot să dorm. Ne uităm la serialul ăla?
‎Happy Valley?
‎Dacă ne uităm, ‎o să stau trează până la 4.00,
‎și trebuie să dorm, ‎că am interviul ăla mâine.
‎Am uitat. Bine.
‎- Nu-i nimic. ‎- Regret. Dar te iubesc.
‎Și eu te iubesc foarte mult!
‎Bine, stai. Fiindcă am o scurtă întrebare.
‎Nu durează mult. Așa.
‎Vreau să te gândești cu atenție.
‎Dacă vine editoarea ta și-ți spune:
‎„Denise.
‎Am o ocazie uriașă, ‎un contract important pentru cinci cărți.
‎Va fi o franciză, se vor face filme, ‎va fi un mare succes.” Da?
‎Tu trebuie doar
‎să-i lingi axilele zilnic, timp de un an.
‎Ai accepta?
‎Da, aș face-o. Acum ne putem culca la loc?
‎Da, bine. ‎Voiam doar să știu că-ți dorești.
‎Da, îmi doresc. Vreau să am succes. ‎Ca Drake și Trey Songz.
‎E bine de știut. Noapte bună, iubito!
‎Bine, stai. Mai am o singură întrebare.
‎Ce dracu', frate? Iisuse!
‎Bine.
‎Știi cum sunt când mi-e somn.
‎Asta e serioasă.
‎Ca să-mi salvezi viața, da?
‎Ai linge zilnic axilele cuiva, ‎pentru tot restul vieții?
‎Zilnic, ar trebui să lingi…
‎Câți ani ai în scenariul ăsta?
‎Începând de acum. ‎Am 34 de ani. Pentru tot restul vieții.
‎E o luare de ostatici? Asta se întâmplă?
‎Da, o să mă omoare, iubito.
‎Ce fel de… Sunt axile transpirate?
‎- Da, foarte. ‎- Cu deo…
‎Niște axile absolut infecte.
‎- Sunt date cu deodorant organic? ‎- Da, put.
‎Cu antiperspirant.
‎Zilnic, pentru tot restul vieții.
‎Te vreau aici, în viață, așa că mă bag.
‎- Mă bag. ‎- Doamne!
‎Fiindcă atât de devotată îți sunt.
‎- Iubito… ‎- Da.
‎Mulțumesc mult!
‎Acum, închide ochii ‎și pășește în lumea viselor.
‎Acum sunt fericită.
‎- O să dorm. ‎- Bine, super! Mersi. Perfect.
‎Bine. Doamne!
‎Mă face să mă simt foarte bine.
‎Acum sunt trează. Nu mai pot…
‎Astea-s divele mele?
‎Știu, frate. Care-i treaba?
‎Vă văd.
‎Care-i treaba? Nu fugiți de mine.
‎Tina!
‎Care-i treaba?
‎Care-i treaba, Chaka?
‎Nu te supăra, Chaka.
‎Mai ești supărată pe Patti?
‎Nu știu când o să dispară vrajba.
‎Da, așa.
‎Te văd. Fato, știu că vrei.
‎Sunt fiecare găină
‎Toate sunt în tine…
‎Mănâncă.
‎- Bună! Ce faci? ‎- Bună, Denise!
‎Îmi pare bine. Lauren.
‎- Ce frumos miroase! ‎- Mulțumesc.
‎Mulțumesc.
‎- Ce casă frumoasă! ‎- Mersi mult.
‎E și foc…
‎Cum e o dimineață obișnuită pentru tine?
‎Mă trezesc, mănânc. ‎Poate fumez niște iarbă.
‎Ce mănânci de obicei la micul dejun?
‎Nu știu. Depinde de zi. Cred…
‎Ce-ai mâncat azi-dimineață?
‎Nu înțeleg ce relevanță are micul dejun.
‎- Știi? ‎- Scuze!
‎Încerc să-ți citesc caracterul,
‎să văd cum ești ca om.
‎Da. Dar nu știu
‎dacă ouăle pe care le mănânc dimineața ‎o să te ajute prea mult.
‎Da.
‎- Bine, să vorbim despre scris. ‎- Bine.
‎Cum merge următoarea carte?
‎Merge.
‎Da, e un întreg proces. ‎Mai ales când e vorba de cărți.
‎Și cred că ultima a mers bine,
‎așa că există o presiune bizară
‎ca următoarea să meargă și mai bine.
‎Și, sincer, cred că încerc ‎doar s-o termin, s-o public
‎și să văd ce se întâmplă.
‎Bine.
‎- Scuze de întrerupere. O să… ‎- Bună, iubito!
‎- Scuze! ‎- Nu-i nimic.
‎Repejor. Scuze!
‎Eu sunt Lauren. Tu ești Alicia?
‎Da. Îmi pare bine.
‎Te-ar deranja să vorbim puțin? ‎Să mai aflu detalii.
‎Nu sunt o persoană publică.
‎- Te rog. ‎- E-n regulă?
‎- Chiar te rog. ‎- Mulțumesc mult.
‎- Haide, iubito. ‎- Bine.
‎Cu ce te ocupi?
‎Îmi caut ceva în amenajări interioare.
‎Momentan, lucrez ‎la un magazin de antichități.
‎Nu mă mir. Aveți multe obiecte frumoase.
‎- Mulțumim. ‎- Eram curioasă despre aceasta.
‎E printre preferatele mele.
‎Da, o cheamă Goldie Williams.
‎Era prostituată în Nebraska, ‎la sfârșitul anilor 1800.
‎A fost arestată, nu știu pentru ce.
‎Și asta e poza de la poliție.
‎Se pare că polițiștii i-au zis ‎să stea serioasă.
‎Dar ea a refuzat.
‎Da, o ador. Are cercei de aur,
‎e rebelă și seamănă ‎cu o mătușă de-ale mele. Da…
‎- Ce poveste drăguță! ‎- Mulțumesc.
‎Cum v-ați cunoscut?
‎Printr-un prieten comun.
‎Era ziua lui și ne-am dus și noi.
‎- Da. ‎- Atunci.
‎Și tu ai venit… ‎A venit la mine și mi-a zis:
‎„Nu ești savanta aia?” ‎Sau ceva în genul ăsta.
‎Savantă?
‎Probabil că am avut o replică mai bună.
‎Probabil. Da. Am cochetat cu chimia.
‎- Te rog. Are doctoratul în chimie. ‎- Da.
‎E mai deșteaptă decât mine. ‎Asta încearcă să ascundă.
‎- Țin asta pentru… ‎- Nu te ascunde.
‎Da. Nu, am făcut chimie.
‎Mi-a plăcut. Și acum mi se pare frumoasă.
‎Dar mediul de lucru nu-mi pria
‎și am decis ‎să trec la amenajări interioare,
‎ceea ce a fost bizar, dar…
‎Deci ești deșteaptă.
‎Îți ajuți vreodată soția cu munca? ‎Ești prima care îi citește operele?
‎Odată ai citit ceva
‎și mi-ai lăsat multe observații ‎cu care nu prea am fost de acord.
‎- Nu. ‎- Le-am respectat.
‎- Da? ‎- Am respectat observațiile.
‎N-am vrut să le aplic.
‎Iar apoi, fiindcă am…
‎- Am fost certate vreo trei zile. ‎- Da.
‎Și am decis ‎să nu amestecăm relația cu munca.
‎Eu nu-ți zic ce să cumperi.
‎Tu nu-mi spui ‎cum să-mi dezvolt personajele.
‎Și toate vor fi bune și frumoase.
‎Da.
‎A fost ultima avertizare.
‎- Salut, frate! ‎- Salut! Ce faci?
‎- Mă bucur să te văd. ‎- Bună! Îmi pare bine.
‎- Și mie. ‎- Reshmi.
‎Cum a fost drumul? Știu că e lung.
‎N-a fost așa rău.
‎- Vă puteți lăsa hainele aici. ‎- Bine.
‎Da.
‎Ce frumos!
‎Sunt gata să mă relaxez. Hai!
‎Doamne! Ce intim e! Extraordinar.
‎Vă fac turul casei.
‎- Ați făcut o treabă bună! ‎- Mersi!
‎Parcă aș fi pe Walden Pond. Uite, Reshmi!
‎- E nemaipomenit. ‎- O nebunie!
‎Lasă vorbele mari. Ai cumpărat ceva?
‎- Da. ‎- Ce ai cumpărat?
‎Trei seturi de pijamale foarte frumoase.
‎O să te bucuri de ele ‎la fel de mult ca mine.
‎I-ai cumpărat pijamale?
‎- Nu. Mie. ‎- Bine.
‎- Nu port pijamale obișnuite. ‎- Așa e.
‎Ador să-mi pun pijamale ‎înainte de culcare.
‎- Mulțumesc! ‎- E atât de bine!
‎Mulțumesc.
‎De ce te îmbraci elegant ‎înainte de culcare?
‎- Eu vreau să mă simt comod. ‎- Exact.
‎- Poți să arăți bine și să fii comod. ‎- Comod.
‎Arăt superb. Pot să mă culc așa,
‎mă trezesc, mănânc cereale, ‎merg la întâlnire, revin și mă culc.
‎- Sunt pregătită. ‎- Un întreg proces.
‎Îmi place. Să mă simt comod toată ziua.
‎- Toată ziua. ‎- Ratezi multe.
‎Societatea ne-a impus să purtăm chestii
‎care nu sunt comode.
‎Asta e bună ca bluză de pijama.
‎Ne putem simți comod toată ziua, ‎ca Denise.
‎Dormi cu bluza asta veche și găurită.
‎Pe-acolo se aerisește!
‎- Ți-am spus. ‎- Doamne!
‎E uimitor.
‎Nu. Sunteți țăcăniți.
‎Puneți-vă în locul nostru.
‎- Chiar așa e. Transparentă… ‎- Ca și…
‎Nu. Asta e elegantă, aia nu e.
‎Iisuse! Iubito, mâncarea e bestială.
‎- E foarte bună. ‎- Da.
‎- Foarte bună. ‎- Mersi.
‎- Nici n-am… ‎- O plăcere.
‎…zis-o, fiindcă aromele astea ‎m-au băgat în transă.
‎- Doamne! ‎- Aș putea mânca la nesfârșit.
‎- Mersi. ‎- Se pricepe.
‎Tu mai gătești?
‎Din când în când.
‎Doamne! Pe bune, gătește nemaipomenit.
‎Ba nu. Ea e fanul meu cel mai mare.
‎Așa e!
‎- Face mâncare delicioasă. ‎- Aștept pastele.
‎- Să mâncăm paste. ‎- Data viitoare aducem…
‎- Le aducem paste. ‎- Așa facem.
‎Da, cu siguranță.
‎- Ești modest! ‎- Vă stă bine împreună.
‎- Ne faci să roșim? ‎- Ne stă bine împreună.
‎Observ culorile asortate.
‎Mersi. Astea sunt din grădină? ‎Sunt foarte bune.
‎Da, sunt excelente.
‎E un vis, să ai o grădină
‎din care să culegi chestii ‎și să le gătești.
‎Da.
‎Noi trebuie să ne mulțumim cu piața.
‎Da. Și se țipă la noi ‎că luăm prea mulți morcovi mov.
‎- Iar aduci vorba? ‎- Păi…
‎Mergem la piață săptămânal.
‎Ea scoate sacoșa și își face de cap.
‎Nu știu cine vine în vizită.
‎Și cumpără tot ce e mov.
‎Morcovi mov, cartofi mov, ‎cartofi dulci mov.
‎În weekend ajung la gunoi. Nu gătim nimic.
‎Când tu iei lucruri ‎și le aruncăm e altfel?
‎Și eu cumpăr lucruri și le arunc. ‎Dar încerc să reduc, să mă adaptez.
‎Bine. O să-ți urmez exemplul, ‎dle Adaptare.
‎Oricum, piața din Queens ‎nu e prea grozavă.
‎Queens? Ce faceți în Queens?
‎Acolo locuim.
‎Nu v-a spus că locuim cu părinții lui?
‎Da. Cred că n-am adus vorba, fiindcă…
‎Mă rog, da, ‎o să stăm acolo doar câteva luni.
‎E foarte intim ‎să stăm toți patru în casa aia mică.
‎- Vă ajutăm cu vasele? ‎- Nu, îi place să le spele ea.
‎- Te ajut să strângi masa. ‎- Îmi place să spăl vasele.
‎- Tu le speli mai bine. ‎- Puțin.
‎- Poftim. ‎- Mersi, frumoaso!
‎Citesc asta acum.
‎Da, am terminat-o acum o săptămână. ‎E foarte bună.
‎O citești? Nu, și-a luat o carte audio.
‎O ascultă în fundal
‎în timp ce cumpără haine vechi online.
‎Și? E același lucru. Citesc.
‎Doar că ingerez materialul altfel.
‎Bine. Cred că ingerezi ‎doar ofertele online.
‎Știi ce a fost la televizor deunăzi? ‎The Sickening.
‎- Nu se poate! ‎- Ce e ‎The Sickening?
‎Un film idiot cu un virus, ‎din care l-au scos.
‎Cum merg probele? Mai joci?
‎Oarecum. Momentan lucrez la ‎NCIS Brooklyn.
‎Lucrezi la ‎NCIS Brooklyn?
‎E asistent ‎la departamentul de contabilitate.
‎Trebuia să-ți faci implantul de păr.
‎Poftim?
‎Zic și eu, i se rărește părul.
‎Dacă-și făcea implantul când i-am zis,
‎avea păr bogat și încă mai juca.
‎- De unde bani de implant? ‎- Cere-le alor tăi.
‎Nu-și cheltuie banii ‎pe casa aia minusculă.
‎Doamne, nu mai zice ‎că au o casă minusculă!
‎Părinții tăi sunt foarte bogați
‎și habar n-ai cum arată o casă normală.
‎Și, apropo, am stat la ei,
‎pe moșia grandioasă din Chicago, ‎și știi ce s-a întâmplat?
‎Ne-au cerut să plecăm.
‎Deci, da, casa alor mei e mai mică, ‎dar sunt mai inimoși.
‎Iisuse! Vorbești despre implantul de păr.
‎Părea un subiect plăcut ‎pentru mine și prietenele mele?
‎Spun doar că poate trebuia să mă asculți.
‎Trebuia să încerci picăturile.
‎Picăturile! Știam că asta urmează.
‎Afurisitele de picături!
‎Repet, nimeni nu folosește picături.
‎Cei de la Marvel nu folosesc picături.
‎Folosesc mii de dolari ‎pe o operație complicată,
‎în care îți fac găuri în cap ‎și-ți vâră păr nou în ele. Da?
‎Doamne!
‎Îmi pare rău, fetelor. ‎E total deplasat și îmi cer scuze.
‎Sigur vă simțiți jenate. ‎Trist e că noi nu.
‎Asta facem noi. Într-o marți obișnuită.
‎Facem porcăria asta tot timpul.
‎Nu știu de ce. Ce facem? ‎Știți care e problema?
‎Cred că ne e teamă ‎să ieșim cu alți oameni,
‎fiindcă n-avem niciun plan.
‎Nu pot să mă văd cu cineva și să-i zic:
‎„Vrei să ieși cu un zilier?”
‎Vorbește în numele tău. Eu am planuri.
‎Zău? Ce planuri ai tu?
‎Ideea de afaceri? Da, spune-le-o, te rog.
‎Spune-le-o. Poate vor să investească.
‎- Bine, le-o spun. ‎- Da.
‎Știți când pleci din oraș ‎și plantele trebuie udate?
‎Dădace pentru plante! Da, asta e.
‎Dați 80 de parai pe lună
‎ca Reshmi și amicii ei să vină și să…
‎- Ce dracu'? ‎- E pe bune, du-te dracului!
‎Da, poate e pe bune,
‎o fi cea mai mare piață neexplorată ‎din SUA.
‎Dar îți spun un lucru,
‎tu și amicii tăi măscărici ‎n-o s-o duceți la capăt.
‎Zilnic vine acasă la 19.00 și zice:
‎„Încă mai avem de rezolvat ‎mici probleme cu mottoul.”
‎Miroase de parcă ați rezolvat ‎o sticlă de chardonnay ieftin.
‎Poate ăsta ar trebui să fie mottoul. ‎„Ne miroase gura a vin.”
‎Bine că știu ce crezi, de fapt, ‎despre mine.
‎Mă scuzați.
‎Mă duc să văd ce face.
‎- Îmi pare rău. ‎- Nu-i nimic.
‎Vrei un pahar cu apă?
‎Nu, mersi.
‎Mi-e atât de jenă! Îmi pare rău.
‎Nu voiam să aduc mizeriile noastre la voi.
‎Nu trebuie să faci asta.
‎Pot să te ajut cu ceva?
‎Nu cred.
‎Nu așa credeam că va arăta viața mea acum.
‎Cred că ar trebui să mă gândesc la copii,
‎să fiu măritată, să am o carieră grozavă.
‎Simt că am pierdut mult timp zicându-mi:
‎„Într-o zi, o să se întâmple.”
‎Apoi, nu știu ce s-a întâmplat.
‎Și habar n-am cum s-o iau de la capăt.
‎E de-a dreptul imposibil.
‎Doamne, îmi pare tare rău! ‎Nu ești obligată să asculți asta.
‎E-n regulă.
‎Ce dracu', frate?
‎Era o seară plăcută.
‎Îmi plăcea iubirea indiană. Era frumos.
‎Apoi ați început să vă certați ‎ca Whitney și Bobby.
‎Stați cu părinții tăi acum? În Queens?
‎De ce aflu abia acum?
‎Fiindcă nu mă mai suni deloc.
‎Nu mai suntem prieteni ca înainte.
‎Odată ce ai cunoscut succesul,
‎ți-ai făcut prieteni noi,
‎iar eu nu m-am încadrat.
‎Tu nu trebuie să te încadrezi, Dev.
‎Suntem ca o familie, frate.
‎Dar trebuie să mă suni.
‎Trebuie să-mi spui prin ce treci.
‎E greu.
‎Ție îți merge atât de bine,
‎iar mie, atât de rău!
‎E jenant.
‎Treci printr-un moment mai greu.
‎Am trecut și eu.
‎Mai știi când lucram la revistele alea ‎și mă dădeam drept scriitoare?
‎Am depășit momentul ăla.
‎Poți s-o faci și tu.
‎Ne mergea atât de bine!
‎Hoinăream prin New York ‎și făceam ce ne trecea prin cap,
‎ne distram în fiecare zi.
‎Nu mi-am dat seama nicio clipă ‎ce bine îmi era.
‎A fost crunt.
‎Da. O nebunie, ‎fiindcă seara începuse atât de bine!
‎Apoi a devenit puțin bizară, ‎apoi, foarte stânjenitoare,
‎după care, tristă.
‎Dar am avut o discuție sinceră cu Dev.
‎- Da? ‎- Da.
‎A fost plăcut. Iubita lui ce zicea?
‎Că se teme
‎că viața ei n-o să fie așa cum a plănuit.
‎- Ce e? ‎- Nimic.
‎Ești tristă și melancolică.
‎De câte ori un cuplu se ceartă ‎în fața noastră, crezi că e contagios.
‎Sunt bine.
‎Acum ai vocea pițigăiată.
‎- Ba n-am… Sunt bine. ‎- Nu te cred. N-avem probleme.
‎Știu.
‎Nu-i lăsa să-și arunce energia nebună ‎asupra noastră.
‎Iubirea noastră o să dea roade. ‎Vino aici! Nu. Haide!
‎- Da. ‎- Bine.
‎Bine. Sunt bine.
‎Promiți?
‎- Bine. ‎- Bine.
‎Mă duc la culcare.
‎- Ne vedem sus. ‎- Da.
‎Iubito! Mai stai mult? ‎Am o surpriză pentru tine.
‎Trebuie să dau rapid un telefon. ‎Urc imediat, da?
‎Bine.
‎Iubito, vii sus?
‎Da. Mai am doar câteva telefoane.
‎Pe mă-sa!
‎Drace, e devreme.
‎Rahat! Nu mă scol așa devreme ‎să vorbesc despre cărți.
‎Oamenii o să ațipească.
‎Bine. La 9.30?
‎Bine, o să vin la 10.00.
‎Fiindcă n-o să înceapă până la 10.00.
‎Bine. Cine o să fie acolo?
‎Cine sunt vorbitorii?
‎Ce? Nu. În niciun caz!
‎Nu accept. Fiindcă n-are nimic de zis.
‎Și, când spun ceva bun, ‎îmi răstălmăcește vorbele,
‎le repetă și primește aplauze.
‎Nu e în regulă. Îmi fură aplauzele, frate.
‎Iubito?
‎Putem discuta ceva serios o clipă?
‎Cât de serios? Fiindcă sunt cam amețită.
‎Vreau să mă asigur că te urmăresc.
‎Nu e așa grav. Dar e ceva.
‎Bine. Sigur. Spune.
‎Bine. Fiindcă voiam să vorbim ‎despre posibilitatea de a avea un copil.
‎De ce am vorbi despre asta acum?
‎Fiindcă ai zis: ‎„Hai să vorbim peste un an.”
‎A trecut aproape un an.
‎- A trecut un an? ‎- Au trecut vreo zece luni.
‎Deci au trecut zece luni. ‎Practic, nu e un an.
‎Dar putem discuta. Doar că…
‎Nu știu. Am senzația că, acum zece luni,
‎totul era complet diferit.
‎Nu eram autoare ‎de bestseller ‎New York Times.
‎Nu credeam că o să lucrez la a doua carte,
‎ceea ce mă omoară, fiindcă nu-mi iese ‎atât de repede pe cât mi-aș dori.
‎Vreau să mă concentrez pe asta.
‎Naiba știe! ‎Cred că ar trebui să mai așteptăm…
‎Nu vreau să spui asta. Știu ce o să spui.
‎- Nu vreau s-o spui. ‎- De unde știi ce o să spun?
‎- Încă n-am zis-o. ‎- Știu și gata.
‎- Ce crezi că o să spun? ‎- O să spui să mai așteptăm un an.
‎- Vezi? Nu asta voiam să spun. ‎- Dar ce?
‎Voiam să spun ‎să așteptăm să se așeze lucrurile.
‎- Doamne! Asta e… ‎- Bine, acum sunt amuzantă. Pe bune?
‎Nu. Știi ceva? Spun doar ‎că nu vreau să fiu gravidă la 52 de ani.
‎Am 34 de ani. ‎Ovarele mele încep să se ofilească.
‎Nu începe iar cu ovarele! Nu.
‎- Ba da. ‎- Nu.
‎Nu vorbim despre ovarele tale.
‎Pentru că porți bentițe,
‎mănânci doar fructe naturale, da?
‎Ovarele tale o să fie beton!
‎Nu, ascultă. Lasă-mă să-ți explic.
‎Dacă am vrea să avem un copil ‎și anul viitor mi-ai spune:
‎„Iubito, acum sunt pregătită.”
‎Trebuie să așteptăm nouă luni până vine.
‎Așa că, pentru acea eventualitate, ‎hai să începem pregătirile de-acum.
‎E tot ce spun. ‎Să începem să ne gândim la asta.
‎Bine. Nici nu știu de unde luăm sperma.
‎Ne ducem la o bancă de spermă
‎și ne uităm la albii ăia ‎care-și dau drumul în păhărele?
‎Nu e nevoie. M-am gândit la un donator.
‎- Cine? ‎- Darius.
‎- Ce? Darius cel cu piele deschisă? ‎- Darius.
‎Cu păr bizar și sistem imunitar slăbit?
‎Nu are un sistem…
‎E puternic, înalt, chipeș, ‎inteligent și bun.
‎- Doamne! ‎- Are o energie pozitivă.
‎Darius.
‎Nu…
‎Bine. Nu sunt împotriva lui Darius.
‎- Da. ‎- E citit.
‎Super! Dar cum îi propunem?
‎Îi trimitem un mesaj:
‎„Vrei să vii la cină ‎și să dai sămânța pe iarbă, la desert?”
‎- Nu. ‎- Nu știu…
‎Nu. Ascultă. Îl invităm la cină.
‎Bine.
‎Și îi facem propunerea.
‎Dacă refuză e în regulă. Asta e.
‎Dacă acceptă, atunci…
‎Da. Atunci, ce? Dacă acceptă…
‎- Ne gândim… ‎- …totul o ia la vale.
‎…la pasul următor. Pe îndelete.
‎Ne gândim la pasul următor. ‎Ce vrem să facem…
‎Deci ne gândim la pasul următor ‎dacă acceptă.
‎Ne gândim la pasul următor dacă acceptă.
‎Bine, cred că sunt de acord.
‎- Ești de acord? ‎- Da.
‎Da!
‎Doamne!
‎- Ai noroc că te iubesc. ‎- Așa e.
‎Fiindcă o să fiu foarte stresată.
‎Mulțumesc!
‎Frate! Mi-a fost teamă.
‎- Mi-a fost teamă. ‎- Nu trebuie.
‎Cum sărbătorim că-l invităm pe Darius ‎să ne dea spermă?
‎Să-mi scot bentița?
‎Ar fi drăguț. Aduc niște iarbă.
‎Trebuie să-mi relaxez mintea.
‎- Sunt stresată. Rahat! ‎- Bine.
‎Nu e bine ‎să începi o conversație cu „serios”.
‎- Drăcie! ‎- E destul de serios.
‎A mai rămas puțin. Unde mi-e bricheta?
‎PARTEA A DOUA
‎A fost incredibil.
‎Da, iubito.
‎De unde ai rețeta asta?
‎Am găsit-o într-o carte veche de bucate.
‎E delicios.
‎- Ești răsfățată. ‎- Știu, frate.
‎Nu știu dacă e momentul potrivit ‎să aduc vorba,
‎dar despre ce voiați să vorbiți cu mine?
‎Da.
‎Am discutat despre a ne întemeia o familie
‎și ne gândeam la donatori,
‎ne gândeam că…
‎ai putea fi tu donatorul nostru.
‎- Vorbiți serios? ‎- Da.
‎Mamă!
‎- Sunt foarte flatat. ‎- Da.
‎Da. Știm că e mult de procesat și…
‎Nu, mă bag. Aș fi încântat s-o fac.
‎- Ce? ‎- Da.
‎Ești…
‎Ce? Ești… Ce repede!
‎Însemnați mult pentru mine
‎și ar fi o onoare incredibilă ‎să particip la așa ceva.
‎- Pe bune. ‎- Doamne!
‎Sigur nu te mai gândești sau…
‎Nu. O să fiți părinți excelenți.
‎Și, dacă vă pot ajuta, de ce n-aș face-o?
‎Te considerăm minunat și… ‎Mulțumim foarte mult.
‎Sunt impresionat că v-ați gândit la mine.
‎Ori tu, ori Busta Rhymes.
‎Care sunt pașii următori?
‎Trebuie să mergem la spital?
‎- Bine. Scuze, nu. ‎- Poți veni aici.
‎Da. Ar trebui să vii aici, ‎fiindcă spitalele sunt foarte scumpe.
‎Am putea s-o facem aici.
‎- Aici? ‎- Da.
‎Cum am proceda?
‎Vii aici
‎și apoi îți aduci contribuția…
‎Donația.
‎Donezi pentru cauză, ‎iar mai departe ne ocupăm noi.
‎Ar merge.
‎Da, s-ar putea.
‎- Da. ‎- E posibil.
‎E minunat.
‎- Da. ‎- Simt nevoia unei îmbrățișări în grup.
‎Da. Ar fi mai puțin jenant.
‎- Te rog. ‎- Ne putem îmbrățișa cu toții?
‎- Da, frate. ‎- Veniți aici!
‎Mulțumesc.
‎- E minunat. ‎- Doamne!
‎- Bine. Șampanie? ‎- Da.
‎- Da? ‎- Absolut!
‎- Eu rămân la Sprite. ‎- Să sărbătorim.
‎Darius cel deschis la ten. La datorie!
‎Un copil.
‎E minunat.
‎MOBILĂ AMERICANĂ - AFRICA
‎Nu pot să cred că a acceptat așa repede.
‎Da, nici eu.
‎Dar sunt acord să fie el donatorul.
‎- Da? ‎- Da.
‎Îți place de el?
‎Bine, o să discut cu avocații
‎și vedem ce urmează.
‎Bine. Dar acum ce urmează?
‎Vine la noi ‎și își dă drumul într-o ceașcă de ceai?
‎Ești prostuță.
‎Stai. Ești de acord? Putem s-o facem?
‎Da, sunt de acord. Vreau s-o facem.
‎Bine.
‎- Trebuie să avem grijă la jucării. ‎- Da.
‎Fiindcă eu am fost lesbiană din start.
‎Îmi doream camioane sau Țestoase Ninja.
‎Da.
‎În schimb, mama a venit cu o păpușă Addy.
‎Ce e o păpușă Addy?
‎O chestie numită Fata americană.
‎Te învață despre istorie și alte chestii.
‎- Trebuia să ia una neagră. ‎- Da.
‎Și, evident, cea neagră era sclavă.
‎- Da. Am avut o păpușă sclavă. ‎- O păpușă sclavă?
‎Aveam rochii la fel.
‎Îmi ziceam: ‎„Ești atentă, mamă? Sunt lesbiană.”
‎- Ce bizar! ‎- O nebunie.
‎Da, apropo de sclavie,
‎cum o să-i vorbim copilului ‎despre rasism și alte chestii?
‎- Din timp. Nu vreau un bebeluș ca OJ. ‎- Da.
‎O să vorbim cu el. Copiii noștri nu pot ‎să zică: „America e măreață.”
‎- Nu. ‎- Nu e.
‎Vreau să aibă speranță în viitor, ‎dar să fie realist.
‎Trebuie să ne uităm la ‎Rădăcini ‎cât timp e în pântec,
‎ca să știe realitatea când se naște.
‎- Pe bune, iubito? ‎- Ce e?
‎Omul vine să se slobozească într-un pahar.
‎Nu e necesar un platou cu mezeluri.
‎Vreau să se simtă în largul lui. ‎Să fie atmosfera potrivită.
‎Deci nu e o tâmpenie new age ‎inventată de tine.
‎Eu aș fi comandat o pizza și gata.
‎Nu vreau să aibă mâinile unsuroase.
‎Vezi? De-asta o să fie snob ‎copilul nostru.
‎Ce e?
‎Ai zis: „Copilul nostru.”
‎Fiindcă o să avem un copil.
‎Dansezi cu mine?
‎- Clar! ‎- Da?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Iubito, a venit Darius!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Intră. ‎- Ești bine?
‎- Da, sunt bine. Mersi că ai venit. ‎- Bine.
‎Intră, dragule.
‎- Iat-o. ‎- Ce faci, frate?
‎- Ce faci? ‎- Mă bucur să te văd.
‎Ia te uită!
‎Avem vin, brânză. Un trandafir.
‎E grozav.
‎Ce decor romantic ‎în care să fiu eu cu mine!
‎- Da, vrem să-ți facem pe plac. ‎- Da.
‎Folosesc borcanul ăsta?
‎Da, vrem doar să te simți foarte relaxat.
‎Ai acolo laptopul, ‎în caz că vrei să te uiți pe internet.
‎Spune-ne când ai terminat, ‎fiindcă timpul e esențial.
‎Am înțeles.
‎- Bine. Baftă, frate! ‎- Mersi!
‎Da, frate.
‎Bine, dragule. Mulțumesc.
‎Bine. Hai să…
‎Hai s-o facem.
‎Super!
‎Nu pot să cred ‎că-și dă drumul pe canapeaua noastră.
‎- Știu. E bizar. ‎- E din velur.
‎Nu putea s-o facă în baie.
‎Știu. Am adus-o cu avionul din Germania.
‎Știu.
‎Îmi place să ațipesc pe ea.
‎Știu. O să fie plină de amintiri.
‎Iisuse! Doamne! ‎Verii copilului o să fie pe ea.
‎Da.
‎- Salut. ‎- Salut, am terminat.
‎Da?
‎- Salut! ‎- Salut!
‎- Poftim. ‎- Mulțumesc.
‎- Mulțumesc mult, scumpule. ‎- Apreciez.
‎- Bine. Să mergem! ‎- Bine. Pe mai târziu.
‎- Pa! ‎- Ești cel mai tare.
‎- Bine. Picioarele sus! ‎- Bine.
‎Bine.
‎Vezi să nu fie bule de aer înăuntru.
‎Mă descurc. Nu sunt bule de aer.
‎- Bine? ‎- Da.
‎Bine. Și…
‎Iisuse! Ce scârbos e!
‎Așa.
‎Ai reușit?
‎- Bine. Da, e toată. ‎- Bine.
‎- Să-ți aduc ceva? ‎- De ce n-ai plâns?
‎Nu știu.
‎Procesam totul.
‎N-am mai fost într-o astfel de situație.
‎Pari foarte distantă.
‎Pari ușurată, Denise.
‎Poftim?
‎Recunoaște.
‎Pe undeva te bucuri ‎că nu mai sunt gravidă.
‎Iubito, te-am ținut de mână ‎pe tot parcursul procesului.
‎Sunt la fel de distrusă ca tine.
‎Nu. M-ai ținut de mână ‎și te-am târât după mine.
‎Și am încercat să mă conving…
‎că ți-ai dorit ‎la fel de mult ca mine, dar…
‎Poate n-ar trebui să avem copil.
‎Acum nu mai vrei copil?
‎Vreau un copil.
‎Dar nu știu dacă ar trebui ‎să-l am cu tine.
‎Subtitrarea: Daniela Vereș