PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
1. KAPITOLA
Tak já jdu.
Dobře. Měj se.
Jen se trochu…
Prosím tě. No tak.
- Vážně? - Trochu se přitulím.
- Tak jo. Miluju tě. - Já tebe taky.
Dobře.
Co slyší?
Fakt dobrý.
Ty bláho.
Hele…
Tak jeď… Chceš?
Je opravdu kočka, visej na ní očima.
Sakra.
BERNARDINE EVARISTOVÁ - DÍVKA, ŽENA, JINÉ
To mě rozesmálo.
Co čteš?
Sherlocka.
Knížka pro bělochy.
Jo? Ještě bělošštější je třeba Pán prstenů.
Ten je opravdu bělošskej.
To je fakt.
Nevadí ti kouř v očích?
Ne, musíš ho odfouknout.
- Občas se to nepovede. - To nevím.
Musíš prostě trochu víc…
Cítím se jako ptáčátko.
Lásko, spíš?
Tak trochu.
Nemůžu usnout. Chceš se dívat na televizi?
Šťastné údolí?
Když začneme, půjdu spát ve čtyři ráno.
Musím se vyspat. Zítra mám ten rozhovor.
Zapomněla jsem.
- To nic. - Promiň. Ale miluju tě.
Já tě moc miluju.
Počkej. Na něco se chci rychle zeptat.
Bude to jen chvilka.
Ale pořádně si to promysli.
Co když tvoje vydavatelka přijde a řekne:
„Denise,
mám pro tebe skvělou příležitost, smlouvu na pět knih.
Natočí podle toho filmy, bude to bomba.“
A musíš kvůli tomu udělat jedinou věc.
Celý rok jí každý den lízat podpaží.
Udělala bys to?
Ano, udělala. Můžeme jít spát?
Jasně. Jen jsem chtěla vědět, že to chceš.
Ano, chci být úspěšná. Jako Drake a Trey Songz.
Ještěže to vím. Dobrou noc, lásko.
Počkej, mám ještě jednu otázku.
Co blbneš?
Tak jo.
Znáš mě, když jsem rozespalá.
Tahle je vážná.
Abys mi zachránila život…
Lízala bys někomu podpaží každej den do konce života?
Každej den musíš lízat…
Kolik ti je v tomhle případě?
Začíná to teď. Od 34 do konce života.
Jsi jako rukojmí?
Jo, chtějí mě zabít.
A… je to podpaží zpocený?
- Jo, strašně. - Nebo…
Hnusný, špinavý podpaží.
- Organický deodorant? - Jo, páchne.
Antiperspirant.
Každej den až do konce života.
Hele, chci, abys tady byla, abys byla živá. Takže jo.
- Udělám to. - Panebože.
Tak moc jsem ti oddaná.
- Kotě… - Ano.
Moc ti děkuju.
A teď už konečně zavři oči a odpluj do země snů.
Teď jsem šťastná.
- Budu spát. - Paráda. Díky.
Tak jo.
Cítím se tak spokojená.
Teď jsi mě probudila.
Jsou to moje bohyně?
Jasně. Jak se máte?
Vidím vás.
Jak je? Neutíkejte mi.
Tino!
Jak je?
Jak je, Chako?
Nezlob se.
Pořád se zlobíš na Patti?
To nevím, kdy se usmíříte.
Tak prosím.
No vidíš, že si dáš.
Já jsem jen kuře,
všechno je na tobě…
Dej si.
- Ahoj. - Ahoj, Deniso.
Ráda tě vidím, Lauren.
- Krásně to voní. - Díky.
Děkuju.
- Krásný dům. - Děkuju.
Krb…
Jak vypadá tvoje typické ráno?
Vstanu, dám si snídani. Občas si zahulím.
Co míváš k snídani?
Ani nevím. Záleží na dni.
Co jsi měla dnes?
Nevím, jestli na tom záleží.
- Víš? - Promiň.
Snažím se tě trochu poznat,
jaká jsi.
Já jenom nevím,
jestli ti pomůže, když víš, jak si dělám k snídani vajíčka.
Jasně.
- Promluvíme si o psaní. - Dobře.
Jak pokračuje tvoje další kniha?
Jde to.
Je to proces. Zvlášť u knih.
Poslední měla docela úspěch,
takže teď jsem pod tlakem,
aby ta nová byla ještě úspěšnější.
V podstatě se jen snažím dopsat ji a vydat.
A uvidíme, co bude.
Dobře.
- Promiňte, že ruším. - Ahoj.
- Pardon. - To nic.
Jen rychle.
Já jsem Lauren. Vy jste Alicia?
Ano. Těší mě.
Mohly bychom si promluvit? Jen na doplnění.
Nejsem veřejná osoba.
- No tak. - Nevadí?
- Budu ráda. Prosím. - Děkuji.
- Pojď, zlato. - Tak jo.
Čím se živíte?
Chci se stát návrhářkou interiérů.
Momentálně pracuju ve starožitnostech.
To dává smysl. Máte mnoho hezkých kousků.
- Děkuji. - Tohle mě zajímá.
Ta patří k mým oblíbeným.
To je Goldie Williamsová.
Pracovala jako prostitutka na konci 19. století v Nebrasce.
Zatkli ji… Vlastně nevím za co.
A tohle je policejní fotografie.
Prý jí říkali, že se nemá usmívat.
A ona říkala, že nechce.
Moc se mi líbí. Má zlaté kruhy,
je vzpurná, připomíná mi tetu…
- To je pěkný příběh. - Díky.
Jak jste se poznaly?
Přes společnou známou.
Na oslavě narozenin.
- Jo. - Ten večer.
Přišla ke mně a ptá se:
„Nejsi ta vědkyně?“ Nebo něco takového.
Vědkyně?
Určitě jsem řekla něco chytřejšího.
Nejspíš ano. Trochu jsem dělala do chemie.
- No tak. Má doktorát z chemie. - Jo.
Je chytřejší než já. To se snaží zakrýt.
- Prostě si to… - Neskrývej to.
Dělala jsem chemii.
Moc ráda. Myslím, že chemie je krásná.
Ale nevyhovovalo mi pracovní prostředí.
Tak jsem se rozhodla začít s návrhářstvím.
Je to divné, ale…
Takže jste chytrá.
Pomáháte manželce s prací? Čtete, co napíše?
Jednou sis něco přečetla
a dalas mi hromadu poznámek, se kterýma jsem moc nesouhlasila.
- To ne. - Uznala jsem je.
- Fakt? - Uznala jsem ty poznámky.
Jen jsem je nepřijala.
No a potom jsme…
- Asi tři dny bylo dusno. - To jo.
Řekly jsme si, že se budeme držet svého kopyta.
Já ti nekecám do starožitností.
A ty mi nebudeš radit s postavama.
A budeme žít v klidu.
Jo.
Poslední varování.
- Nazdar. - Ahoj. Jak se máš?
- Rád tě vidím. - Ráda tě poznávám.
- Nápodobně. - Reshmi.
Jaká byla cesta? Je to z ruky.
Ušlo to.
- Kabáty nechte tady. - Dobře.
Jo.
Je to krása.
Tak si to užijeme.
Máte to fakt útulný. To mě podrž!
Mám vás provést?
- Fakt dobrý. - Díky.
A ten výhled. Reshmi, podívej.
- Neuvěřitelné. - To je úlet!
Nepřeháněj. Koupilas něco?
- Jo. - Cos koupila?
Troje moc hezký pyžama.
Budeš z nich nadšená stejně jako já.
Koupilas pyžama pro ni?
- Ne, pro sebe. - Aha.
- Nenosím normální pyžama. - To ne.
Já miluju, když si oblíknu pyžamo.
- Díky! - Je to blaho.
Díky.
Proč se oblíkat elegantně, když jdeš spát?
- Já se chci cítit pohodlně. - Přesně.
- Můžeš vypadat pěkně i mít pohodlí. - Pohodlí.
Klidně můžu jít takhle spát,
vstát, nasnídat se, jít na schůzku, vrátit se a jít zase spát.
- Pohoda. - Je to celý proces.
To se mi líbí. Celej den v pohodlí.
- Celej den. - O něco přicházíš.
Společnost nám vnucuje oblečení,
ve kterém se necítíme pohodlně.
Tohle je jako vršek od pyžama.
Můžeš mít pohodlí celý den, jako Denise.
Ty nosíš na spaní staré děravé tričko.
Těma dírama to větrá!
- Povídal jsem ti to. - Ne!
To je úžasný.
Vy jste blázni.
Přidejte se k nám.
- Je to tak. Normální… - Prostě…
Ne. Tohle je elegantní a tohle ne.
Panebože. Lásko, jídlo je senzační.
- Lahoda. - Jo.
- Výborný. - Díky.
- Ani jsem… - To mě těší.
Nic jsem neřekl, protože si to vychutnávám.
- Ty jo. - Dávala bych si pořád.
- Dík. - Je skvělá.
Ještě vaříš?
Občas trochu.
Vaří fakt skvěle.
Ale ne. Strašně mi fandí.
To je fakt.
- Vaří úžasně. - Čekám na ty těstoviny.
- Dáme si těstoviny. - Příště…
- Přineseme těstoviny. - Příště.
Jasně.
- Jsi tak skromný. - Sluší vám to.
- Ale neříkej. - Sluší nám to.
Sladěné oblečení.
Díky. To máte ze zahrádky? Lahoda.
Jsou fajn.
Mít zahradu, to je sen.
Něco natrhat a pak uvařit.
Jo.
Nám musí stačit farmářské trhy.
A nechat si nadávat, že kupuju moc fialových mrkví.
- Zase to vytahuješ? - No…
Každý týden chodíme na farmářský trh.
Vytáhne tašku a začne to tam ládovat.
Nevím, co se děje.
A hází tam všechno fialový.
Fialovou mrkev, fialový brambory, jamy.
A na konci týdne se všechno vyhodí. Nic neuvaří.
A když vyhodíme, cos koupil ty, to je jiný?
Moje nákupy taky skončí v koši, ale snažím se kupovat míň.
Tak jo, poučím se od tebe.
Ten trh v Queensu stejně není moc dobrej.
Co děláte v Queensu?
Bydlíme tam.
Neřekl vám, že žijeme u jeho rodičů?
Asi jsem se nezmínil, protože…
To je fuk. Je to jen na pár měsíců.
Je to děsně útulný. Čtyři v malinkým domečku.
- Můžeme pomoc s nádobím? - Ne, ona ráda umývá.
- Pomůžu sklidit ze stolu. - Ráda umývám.
- Jde ti to líp. - Trochu.
- Prosím. - Díky.
Tohle zrovna čtu.
Dočetla jsem to před týdnem. Je to dobrý.
Čteš to? Ne, poslouchá audioknihu.
Poslouchá to,
když na internetu shání hadry.
No a? To je stejný. Čtu.
Jen to vstřebávám jinak.
Já mám pocit, že vstřebáváš jen ty nákupy.
Víte, co bylo tuhle v televizi? The Sickening.
- Ale ne. - Co to je?
Pitomej film o viru, ze kterýho ho vystřihli.
Jak jdou konkurzy? Pořád hraješ?
Tak trochu. Jsem teď v NCIS Brooklyn.
Hraješ v tom?
Dělá asistenta ve finančním oddělení.
Měl sis nechat nastřelit vlasy.
Cože?
Řídnou mu vlasy.
Kdyby mě poslechl a nechal si je nastřelit,
mohl mít hustý vlasy a hrál by pořád.
- Kde jsem na to měl vzít? - Třeba od rodičů.
Do svýho mrňavýho domečku je nedávají.
Přestaneš s tím mrňavým domečkem?
Vaši jsou zazobaní
a tvoje představa o bydlení je dost mimo.
A když jsme u nich byli,
v jejich paláci v Chicagu, co se stalo?
Požádali nás, abychom odešli.
Naši sice mají menší dům, ale zato větší srdce.
Budeš vykládat o mých vlasech?
To má zajímat moje přátele?
Jen říkám, žes mě měl poslechnout.
Měls vyzkoušet ty kapky.
Kapky! Já to věděl.
Podělaný kapky.
Kolikrát ti mám říkat, že je nikdo nepoužívá?
A herci od Marvelu taky ne.
Platí tisíce dolarů za složitou operaci,
kdy ti navrtají dírky do hlavy a vlasy ti tam nasázejí.
Panebože!
Promiňte. Je to nevhodné, omlouvám se.
Asi je vám trapně. Ale nám bohužel ne.
Takhle prostě žijeme. Normální úterý.
Tohle děláme v jednom kuse.
Ani nevím proč. Co to děláme? Víte co?
Asi se jen bojíme hledat někoho jinýho,
protože nemáme žádný vyhlídky.
Nemůžu holce říct:
„Nechceš chodit s nádeníkem?“
Mluv za sebe. Já vyhlídky mám.
Fakt? A co jako?
Ten podnikatelskej plán? To jim řekni.
Třeba do toho zainvestujou.
- Tak jo. - Jo.
Znáte to. Jedete pryč a potřebujete zalévat kytky.
Hlídači kytek. To je ono!
Utratit 80 dolarů za měsíc,
aby Reshmi a její kámošky mohly…
- Co blbneš? - Je to reálný. Jdi se vycpat.
Třeba je to reálný.
Možná je to zlatej důl.
Ale povím ti,
že ty a tvoje směšný kámošky s tím nic neuděláte.
Každej den přijde domů v sedm a říká:
„Ještě musíme vychytat nějaké mouchy.“
A vychytaly jste leda tak laciný bílý víno.
To by byl slogan. „Táhne z nás víno.“
Aspoň vím, co si o mně opravdu myslíš.
Promiňte.
Půjdu za ní.
- Promiň. - To nic.
Dáš si trochu vody?
Ne, díky.
To je trapas. Mrzí mě to.
Nechtěla jsem sem tahat naše hádky.
Nemusíš se omlouvat.
Můžu nějak pomoct?
Asi ne.
Takhle jsem si život nepředstavovala.
Měla bych přemýšlet o dětech,
měla bych být vdaná a mít skvělou kariéru.
Mám pocit, že jsem promarnila spoustu času.
Říkala si, že jednoho dne to přijde.
Nevím, co se vlastně stalo.
A netuším, jak začít znovu.
Prostě to nejde.
Mrzí mě to. Nevím, proč tě tím obtěžuju.
To nic.
Co blbneš?
Takovej pěknej večer.
Tolik tmavý lásky. Bylo to krásný.
A pak se začnete hádat jako Whitney a Bobby.
Bydlíte u rodičů? V Queensu?
Proč jsi mi nic neřekl?
Protože mi nikdy nezavoláš.
Už nejsme takoví kámoši jako dřív.
Když jsi dosáhla úspěchu,
našla sis nové kamarády
a já na to prostě nemám.
O to přece nejde, Deve.
Jsme jako rodina.
Ale musíš mi zavolat.
Musíš mi říct, co se s tebou děje.
Je to prostě těžký.
Tobě se tak daří
a já jsem na tom tak mizerně.
Je to trapný.
Prostě máš jen horší období.
Já to znám.
Pamatuješ, jak jsem dělala pro časáky a předstírala, že píšu?
Vyhrabala jsem se z toho.
Taky to dokážeš.
Žili jsme si nádherně.
Běhali po New Yorku, dělali si, co jsme chtěli,
každý den byla zábava.
Nedošlo mi, jak jsem se měl dobře.
To bylo brutální.
Je to hrozný. Večer začal tak pěkně.
Pak to bylo trochu divný, hodně trapný
a pak už jen smutný.
S Devem jsme si to vyříkali.
- Jo? - Jo.
Bylo to fajn. Co říkala ta jeho?
Byla vyděšená,
že její život nejde podle jejích představ.
- Co je? - Nic.
Jsi celá smutná a melancholická.
Když se dvojice před náma hádá, máš pocit, že je to nakažlivý.
Jsem v pohodě.
A hlas ti vyletěl pěkně nahoru.
- Nevyletěl… To nic. - Nevěřím ti. Jsme v pohodě.
Já vím.
Nenech se tím rozhodit.
Nám ta naše tmavá láska vyjde. Pojď ke mně. No tak.
- Jo. - Tak jo.
To je dobrý.
Opravdu?
- Tak jo. - Fajn.
Půjdu si lehnout.
- Přijdu za tebou. - Jo.
Zlato! Jdeš už? Mám pro tebe překvapení.
Ještě musím někam zavolat. Ale hned přijdu.
Dobře.
Zlato, už jdeš?
Jo, ještě pár hovorů.
Do pytle s tím.
To je strašně brzo.
Nechci vstávat tak brzo kvůli kecání o knížkách.
Lidi mi tam usnou.
Tak jo. O půl desátý?
Fajn, přijdu v deset.
Před desátou to stejně nezačne.
Kdo tam bude?
Kdo bude mluvit?
Cože? Ani náhodou!
Do toho nejdu. Ten nemá co říct.
A když řeknu něco dobrýho, chytne se toho,
přežvýká to a oni mu zatleskají.
To se nedělá. Krade mi aplaus.
Zlato?
Můžeme si promluvit o něčem vážném?
Jak vážném? Jsem trochu zhulená.
Chci ti dobře rozumět.
Není to tak bláznivý. Jen taková věc.
Jasně. Tak spusť.
Myslela jsem, že bychom mohly mít dítě.
Proč o tom chceš mluvit právě teď?
Říkalas: „Promluvíme si o tom za rok.“
Už to je skoro rok.
- Už je to rok? - Asi deset měsíců.
Deset měsíců není celej rok.
Ale můžeme si promluvit.
Já ti nevím. Před deseti měsíci
bylo všechno jiný.
Nebyla jsem autorka bestselleru.
Nenapadlo by mě, že budu psát druhou knihu.
A trpím, protože to jde mnohem pomaleji, než bych chtěla.
Chci se soustředit na psaní.
Já nevím. Měly bychom počkat…
Neříkej to. Vím, co chceš říct.
- Nechci, abys to říkala. - Jak víš, co řeknu?
- Nic jsem neřekla. - Prostě to vím.
- Co myslíš, že řeknu? - Že počkáme další rok.
- Vidíš? To jsem říct nechtěla. - A co teda?
Chtěla jsem říct, že počkáme, až se to usadí.
- Panejo. To je… - Je to k smíchu?
Já jen nechci být těhotná ve dvaapadesáti.
Je mi 34, vaječníky mi stárnou.
Nezačínej zase s vaječníkama.
- Jo. - Ne.
O vaječnících se nebavím.
Máš prima turban,
jíš jen přírodní ovoce a bobule.
Máš vaječníky jako malinu.
Vysvětlím ti, jak to vidím.
Třeba se rozhodneme mít dítě a ty mi za rok řekneš,
že jsi na něj připravená.
Budeme na něj devět měsíců čekat.
Měly bychom se pro ten případ začít připravovat už teď.
Jen o tom chci začít přemýšlet.
No tak dobře. Ani nevím, kde vzít sperma.
Půjdeme do spermabanky?
Budeme se dívat, jak tam bílí kluci stříkají do kelímku?
Není třeba. Vím, kdo nám ho dá.
- Kdo? - Darius.
- Cože? Světlej Darius? - Darius.
S divnýma vlasama a oslabenou imunitou?
Nemá oslabenou…
Je silnej, vysokej, hezkej, chytrej a hodnej.
- Ty bláho. - Vyzařuje z něj laskavost.
Darius.
Já…
Hele, nic proti Dariusovi.
- Jo. - Je sečtělej.
Fajn. Ale jak se ho chceš zeptat?
Pošleme mu zprávu?
„Nechceš přijít na večeři a místo dezertu se vystříkat?“
- Ne. - Já nevím…
Hele, pozveme ho na večeři.
Dobře.
A pak mu to navrhneme.
Když odmítne, tak nic.
A když bude souhlasit, tak…
Tak co? Když bude souhlasit…
- Promyslíme si… - …rozjede se to.
…co dál, nebudeme spěchat.
Rozmyslíme si, co dál. Uvidíme…
Když bude souhlasit, rozmyslíme si další krok?
Když bude souhlasit, rozmyslíme si další krok.
Tak jo, to by šlo.
- Souhlasíš? - Jo.
Jo!
Panebože.
- Máš kliku, že tě miluju. - To mám.
Budu pěkně vystresovaná.
Děkuju.
Strašně jsem se bála.
- Bála jsem se. - Nemusíš se bát.
Jak oslavíme, že pozveme Dariuse, aby nám dal sperma?
Mám si sundat turban?
To by bylo fajn. Přinesu trávu.
Musím se uklidnit.
- Jsem vynervovaná. - Tak jo.
Slovo „vážně“ nikdy nevěstí nic dobrýho.
- Zatraceně. - Je to vážná věc.
Tady kousek zbývá. Kde mám zapalovač?
ČÁST DRUHÁ
To bylo úžasný.
Jo, miláčku.
Odkud máš ten recept?
Našla jsem ho ve staré kuchařce.
Je to lahoda.
- Rozmazluje tě. - Já vím.
Nevím, jestli se to teď hodí,
ale o čem jste se mnou chtěly mluvit?
No…
Uvažovaly jsme, že založíme rodinu,
a přemýšlely jsme o dárcích.
Napadlo nás…
jestli bys to nemohl být ty.
- To jako vážně? - Jo.
Páni.
- To mi lichotí. - Jo.
Je nám jasné, že je to velké sousto…
Ne, jdu do toho. Moc rád.
- Cože? - Jo.
Ty…
Cože? To byl fofr.
Moc pro mě znamenáte
a být součástí něčeho takového pro mě bude velká čest.
- Vážně. - Páni!
Nechceš si to rozmyslet?
Ne. Budete skvělí rodiče.
A když vám s tím můžu pomoct, proč bych to neudělal?
Jsi opravdu úžasnej… Díky moc.
Jsem dojatej, že jste si mě vybraly.
Buď ty, nebo Busta Rhymes.
A co teď dál?
Musíme do nemocnice?
- Počkej. Ne, nemusíme. - Můžeš přijít sem.
Přijdeš sem. Nemocnice je strašně drahá.
Uděláme to tady.
- Tady? - Jo.
A jak?
Prostě přijedeš
a dáš nám svůj příspěvek…
Svůj dar.
Dar na dobrou věc. Pak už to bude na nás.
To by šlo.
Snad jo.
- Jo. - Je to možný.
To je skvělý.
- Jo. - Měli bychom se obejmout.
Bude to míň trapný.
- Prosím. - Obejmeme se?
- Jasně. - Pojď sem.
Díky.
- To je skvělý. - Panejo.
- Připijeme si? - Jo.
- Jo? - Jasně!
- Já jen Sprite. - Oslavíme to.
Světlej Darius. V pohodě.
Dítě.
To je paráda.
AMERICKÝ NÁBYTEK - AFRIKA
Překvapilo mě, že hned souhlasil.
Mě taky.
Ale jako dárce mi nevadí.
- Jo? - Jo.
Zamlouvá se ti?
Promluvím s právníky
a uvidíme, jak to bude dál.
Ale co bude další krok?
Přijde sem a udělá se nám do hrníčku?
Neblbni.
Ale jsi si jistá? Jdeme do toho?
Jo, jdu do toho. Chci to.
Tak jo.
Dobře.
Tak fajn.
- Ale opatrně s hračkama. - Jo.
Já byla lesba od začátku.
Chtěla jsem autíčka a želví nindži.
Jo.
Ale máma mi přinesla panenku Addy.
Co to je?
Americká holčička.
Máš se dovědět něco o historii a tak.
- Museli mít i černou panenku. - Jo.
A ta černá byla samozřejmě otrokyně.
- Jo, měla jsem panenku otrokyni. - Fakt?
Nosily jsme stejný šatičky.
Říkala jsem: „Mami, co ti není jasný? Jsem lesba.“
- To je divný. - Úlet.
Když mluvíme o otroctví,
jak mu vysvětlíme rasismus a tak?
- Brzo. Nechci vychovat psychouše. - Jo.
Musíme s dětma mluvit. Nechci, aby vykládaly, jak je Amerika skvělá.
- To ne. - Protože není.
Musí mít naději do budoucna, ale být realista.
Musíme se dívat na Kořeny, ještě když bude v břichu,
aby mělo od začátku jasno.
- To jako vážně? - Co?
Přijde nám nastříkat do hrníčku.
Nepotřebuje k tomu pohoštění.
Chci, aby se cítil pohodlně. Aby to mělo správnou atmosféru.
Že se s tím tak pářeš.
Já bych objednala pizzu a hotovo.
Nechci, aby měl mastný dlaně.
Vidíš? Proto naše dítě bude pěknej buržoust.
Co je?
Řekla jsi „naše dítě“.
Protože budeme mít dítě.
Zatancujeme si?
- Jasně. - Jo?
- Jo. - Fajn.
Zlato, přišel Darius!
- Ahoj! - Čau.
- Pojď dál. - V pohodě?
- Jo, fajn. Díky, žes přišel. - Jasně.
Pojď dál.
- Tady je. - Ahoj!
- Jak je? - Ráda tě vidím.
Podívejte na to.
Máme víno, sýr a růži.
Nádhera.
Krásné romantické prostředí na večer pro jednoho.
- Snažíme se. - Ano.
Takže do téhle skleničky?
Jo. Hlavně si udělej pohodu.
Máš tady laptop, kdybys potřeboval internet.
Dej vědět, až budeš, protože na čase záleží.
Chápu.
- Tak jo. Hodně štěstí. - Díky.
No jo.
Tak jo. A díky.
Tak jo…
Jdeme na to.
Prima.
Nevěřím, že si ho honí na našem gauči.
- Je to divný. - Na semišáku.
Na záchodě by to nešlo.
No jo, ale dovezli mi ho až z Německa.
Já vím.
Ráda si na něm zdřímnu.
Teď v něm budou vzpomínky.
Naše dítě na něm bude mít bratrance.
Jo.
- Čau. - Tak hotovo.
Jo?
- Ahoj. - Čau.
- Prosím. - Díky.
- Moc ti děkujeme. - Já děkuju.
- Jdeme. - Tak zatím.
- Měj se. - Jsi hvězda.
- Tak nohy nahoru. - Fajn.
Tak jo.
Ať tam nejsou vzduchové bublinky.
Jasně, žádný bublinky.
- Fajn? - Jo.
Tak…
To je hnus.
A jdeme na to.
Dobrý?
- Jo, to je všechno. - Dobře.
- Chtěla bys něco? - Proč jsi nebrečela?
Já nevím.
Jen jsem to vstřebávala.
V takové situaci jsem ještě nebyla.
Byla jsi tak chladná.
Jako by se ti ulevilo.
Cože?
Jen to přiznej.
Jsi tak trochu ráda, že už nejsem těhotná.
Celou dobu jsem tě držela za ruku.
Jsem stejně zdrcená jako ty.
Ne. Drželas mě za ruku a já tě táhla za sebou.
A přesvědčovala jsem se…
že to chceš stejně jako já, ale…
Třeba bychom neměly mít dítě.
Teď dítě mít nechceš?
Chci mít dítě.
Jenom nevím, jestli s tebou.
Překlad titulků: Vít Bezdíček