Sarjan on tarkoitus viihdyttää ja opettaa, ei antaa lääketieteellisiä neuvoja.
Tarkista lääkäriltäsi ennen kuin teet muutoksia elämäntapoihisi.
Useimmat meistä eivät halua ajatella kuolemaa,
heikentymistä, elinvoiman katoamista,
silmien lopullista sulkemista.
Vau, ystäväni.
Yksi asia on varmaa: se on tulossa.
Kysymys kuuluu, milloin.
Kuinka monta vuotta kehollasi on jäljellä?
Onko meillä päätösvaltaa?
Suurin osa ihmisten uskomuksista siitä, mikä on pitkän elämän salaisuus,
on väärä.
Kyllähän me välitämme näistä asioista.
Amerikkalaiset käyttävät joka vuosi miljardeja dieetteihin ja kuntosaleihin.
Ne eivät selvästikään toimi.
Tosiasia on, että monella meistä jää hyviä vuosia käyttämättä.
Maailmanlaajuisesti noin kaksi kolmasosaa planeetan 8 miljardista ihmisestä -
kuolee ennenaikaisesti ehkäistäviin sairauksiin.
Amerikassa elinajanodote on madaltunut ensi kerran vuosisataan.
Miten tämä korjataan?
Uskon, että ei välttelemällä kuolemaa.
Vaan oppimalla elämään.
Entä jos voisimme luoda pitkän iän takaisinmallinnuksen?
Olen yrittänyt sitä viimeiset 20 vuotta.
Petrimaljojen ja koeputkien sijasta -
löysin vastauksen viidestä paikasta maailmalla,
missä ihmiset saavat haluamamme lopputuloksen.
Osa paikoista on saaria.
Toiset ovat vuoria.
Osa sijaitsee syrjässä, toiset ovat yllättävän urbaaneja.
Vaikka ne ovat hyvin erilaisia,
niillä on yhteinen nimittäjä.
Ne kaikki noudattavat samaa kaavaa,
joka tuottaa planeetan pitkäikäisimpiä ihmisiä.
Näissä kansoissa on satavuotiaita eniten maailmassa.
He elävät aktiivista, onnellista elämää.
Tärkeintä on huomata, että he elävät pitkään yrittämättä.
Heidän salaisuutensa voisivat auttaa meitä -
saamaan enemmän irti kehoistamme.
Se on sinisten vyöhykkeiden lupaus.
SINISET VYÖHYKKEET JA PITKÄN ELÄMÄN SALAISUUS
Illan puhuja on viettänyt viimeiset 20 vuotta -
etsien maailman vanhimpia ihmisiä ja oppien heidän viisauksiaan.
Dan Buettner on National Geographicin tutkija -
ja kirjailija.
Hän valjastaa tuon viisauden nostaakseen elinajanodotetta -
Yhdysvaltain kymmenissä yhteisöissä.
Tervetuloa, Dan.
En halunnut olla pitkän iän tietäjä tai korjata terveydenhuoltojärjestelmää.
Päädyin tänne odottamattomalla tavalla.
Se alkoi isästäni ja isoisästäni.
Isäni oli hyvä isä, joka kannusti minua seikkailuun.
Lapsena vietin viikkoja -
erämaassa isäni ja veljieni kanssa.
Isoisäni toivoi minusta urheilijaa -
ja olin aina varamiehenä.
Sain häneltä ensimmäisen pyöräni. Siitä tuli lippuni maailmalle.
Valmistuin collegesta aikana,
jolloin useimmat ihmiset tekivät elämällään jotain hyödyllistä,
minä taas tein kolme maailmanennätystä pyöräilemällä viidellä mantereella.
GUINNESSIN ENNÄTYSTENKIRJA
Koimme hirmumyrskyjä, maanjäristyksiä ja tulvia.
Emme uskoneet selviävämme.
Tässä on koko maailman kartta.
Näytä, mihin päädyit.
Neuvostoliiton matkasta pääsin ennätyskirjaan.
Onnittelut. -Kiitos.
Hauska tavata, Dan. Kiitos, että tulit.
Pyöräiltyäni maailman ympäri ennätyksiä rikkoen mietin, mitä nyt.
Minun piti löytää merkityksellinen seikkailu.
Se tarkoitti, että minun täytyisi ratkaista matkallani suuri salaisuus.
Muistan, että eräänä päivänä törmäsin Maailman terveysjärjestön tutkimukseen,
jonka mukaan Okinawa -
tuotti maailmanhistorian pitkäikäisimmät ihmiset.
Mietin, että siinä on sopiva mysteeri.
OKINAWA JAPANI
Noin 1500 kilometriä Tokiosta etelään löytyy saariryhmä,
joka on kuin Japanin Havaiji.
Sokerihiekkarantoja, trooppisia viidakoita,
turkoosi vesi.
Tärkeintä on se, että satojen vuosien ajan -
tämä on ollut Kuolemattomien maa.
Japanin Okinawassa elää maailman pitkäikäisin väestö.
Diabetesta on häviävän vähän.
Heillä on viidesosa sydänsairauksien määrästä,
hyvin vähän dementiaa -
ja he elävät satavuotiaiksi -
huomattavasti useammin kuin Yhdysvalloissa.
Naisten luvut ovat poikkeuksellisia.
Olisinpa saanut ykkösen. 14 pistettä. -Lähellä.
Heititkö sinä? -Kyllä, hän heitti.
Heittivätkö kaikki?
Seuraavaksi mummi. -Lykkyä tykö!
Pystyt siihen!
UMETO YAMASHIRO 101 VUOTTA
Melkein osuit.
Mahtavaa.
Mitä sukua olette Umeto-sanille?
Kolme heistä ovat lapsenlapsiani. Ja tämä on toinen poikani.
Hän on ensimmäinen tyttäreni ja hän toinen tyttäreni.
Meillä on täällä kolme sukupolvea.
Olen 61-vuotias lapsonen.
Mitä hän suosittelee, jotta eläisin 101-vuotiaaksi?
Olet vielä poikanen!
Hyväksytään.
Pidä aina hauskaa.
Älä suutu.
Pidä hauskaa kaikkien kanssa. Tee kaikki onnellisiksi.
Minä en ikinä suutu.
Tärkeintä on siis olla rento, olla antamatta asioiden järkyttää -
ja antaa anteeksi.
Nauru tuo pitkän iän.
Kiva ajatus.
Älä vilustu
Älä kompuroi
Älä unohda nauraa
Muista aina höpöttää
101-vuotias Umeto-san.
Hän on elinvoimainen, hauska ja elämänmyönteinen.
Hän soittaa okinawalaista banjoa näppäilemällä tarkasti.
Virheettömästi.
Hän laulaa meille.
Sellainen kognitiivinen kyky,
elinvoima -
ja elämänmyönteisyys samassa paketissa.
Sanoin haluavani sen.
Kun tulin Okinawaan ensimmäisen kerran, en tiennyt, miten tutkia pitkäikäisyyttä.
Mitä se voisi olla?
Mitä tämä kansa tekee, kun se on niin pitkäikäistä -
ja onnistuu pysymään terävänä pitkän elämänsä loppuun asti?
Tehtäväni oli selvittää se.
Etsin kaikki mahdolliset tutkimukset Okinawassa ja hautasin itseni niihin.
Löysin kartan, joka osoitti Japanin satavuotiaiden väestökeskittymän.
Pohjoisessa oli hyvin vähän satavuotiaita,
mutta mitä kauemmas etelään meni, sitä enemmän satavuotiaita oli.
Suurin tiheys oli Okinawassa.
Etelässä, lähellä päiväntasaajaa, on lämpimämpää.
Mitä lämpimämpi ilmasto merkitsee? Kasvukausia on enemmän.
Täällä on oltava jotain,
mitä ihmiset nauttivat, tajusivat he sitä tai eivät.
Ehkä vihannesuute.
Ehkä yrtti tai mauste,
joka on pitkäikäisyyden salaisuus.
Aloin tutkia ruokavaliotutkimuksia.
Yhdessä verrattiin Okinawan ruokavaliota muuhun Japaniin 50-luvulla.
Tutkimuksen mukaan okinawalaisten ruokavaliossa liha, muna ja kala -
kattavat kalorimäärästä vain pari prosenttia.
Yksi ruoka kattaa noin 70 prosenttia.
Se ruoka on beni imo,
isojamssi.
Muualla Japanissa vain kolme prosenttia kaloreista saatiin isojamssista.
Yksi pääsyy siihen, miksi Okinawassa syödään isojamssia,
on sen taifuuninkestävyys.
Beni imo oli turvassa maan alla.
Jamssit ovat täynnä hiilihydraatteja ja kuitua -
ja niissä on noin 150 prosenttia enemmän antioksidantteja -
kuin mustikoissa.
Ratkaisu vaikutti päivänselvältä.
Olen matkustellut ympäri maailmaa 20 vuotta -
yrittäen ymmärtää, miksi ihmiset elävät pitkään.
Mitä okinawalaista ruokaa pitäisi syödä,
jos haluaa elää pitkään?
Vain yksi asiako?
Yksi.
Mikään yksittäinen raaka-aine ei ole ylitse muiden.
Entä beni imo? Isojamssi.
Okinawassa oli ruokapula,
ja nämä jamssit pelastivat meidät.
Kaikissa ruuissa on lääkinnällisiä vaikutuksia.
Mulperinlehdet auttavat kurkkukipuun.
Mustekalan mustekeitto puhdistaa.
Okinawassa on kuuma.
Merilevä vapauttaa lämpöä kehosta.
Paikallinen pujo tunnetaan tulehdusta ehkäisevänä.
Goyassa on verensokeria alentavia yhdisteitä.
Se voi selittää diabeteksen harvinaisuuden.
Sitten on tofu.
Tofu on tehty soijapavuista.
Sillä on monia terveysvaikutuksia.
Se alentaa kolesterolia, ja siten pienentää sydänsairauksien riskiä.
Se voi jopa hidastaa joidenkin syöpien leviämistä.
Okinawalaiset syövät noin 85 grammaa soijatuotteita päivittäin, myös tofua.
Okinawan tofu on erityistä.
Siinä on enemmän proteiinia ja hyvää rasvaa kuin muissa tofuissa.
Yksittäiset ruoka-aineet eivät siis selitä okinawalaisten pitkäikäisyyttä.
He syövät erilaisia ruokia,
joilla on terveyttä edistäviä vaikutuksia.
Ruokien valikoima todennäköisesti edistää pitkäikäisyyttä.
Okinawalaisten ruokavalio on vain yksi osa yhtälöä.
Toinen kysymys onkin, kuinka paljon he syövät.
Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkeviraston päiväsuositus on 2000 kaloria,
mutta amerikkalaiset syövät keskimäärin 3600 kaloria per henkilö päivässä.
Ymmärtääkseni ilmiötä paremmin -
haluan puhua Marion Nestlen kanssa.
Tiedät varmaan paremmin kuin kukaan muu Amerikassa,
miksi 73 prosenttia amerikkalaisista on ylipainoisia.
Se on ällistyttävää.
1970-luvun alussa maataloussihteeri sanoi,
että ruuantuotantoa täytyy kasvattaa maailman ruokkimiseksi.
Niinpä yhtäkkiä -
vuodesta 1980 vuoteen 2000 kaloreiden määrä ruoassa kasvoi -
3200 kalorista 4000 kaloriin.
Ruokateollisuuden oli myytävä se.
Ympäristössä, jossa kaloririkasta ruokaa on kaikkien saatavilla,
oli saatava ihmiset syömään enemmän.
Annoskoot kasvoivat.
Tarjonta on luotu sellaiseksi, että se saa haluamaan lisää.
Koostumus on yksi osa. Ruuassa on ihana suutuntuma.
Värikkyys tekee ruuasta houkuttelevampaa.
Lisäaineet saavat sen maistumaan hyvältä.
Kalorimäärä kasvaa huomaamatta.
Okinawassa ihmiset söivät vähemmän ruokaa päivittäin,
noin 2000 kalorin edestä.
Osa syystä on se,
että heillä oli vähäkalorista, ravinnerikasta ruokaa.
Amerikassa saatamme syödä lounaaksi hampurilaisen.
Hotkimme sen parissa minuutissa.
Okinawassa lounas voi olla esimerkiksi -
chanpurua, wokkia, jossa on yrttejä ja tofua.
He nauttivat valtavan määrän ruokaa.
Sitä kuvittelee olevansa suursyömäri,
mutta wokissa on vähemmän kaloreita kuin hampurilaisessa.
Toinen juttu on järkyttävän yksinkertainen.
Heillä on nerokas temppu.
Ennen ateriaa he lausuvat kolme sanaa:
"hara hachi bu".
Se tarkoittaa "kahdeksan kymmenestä".
He lopettavat syömisen, kun vatsa on lähes täysi.
Sen ansiosta olo on kylläinen, mutta ei liian täysi.
Vähäkaloristen ruokien syöminen -
ja syömisen lopettaminen, kun on lähes täysi,
saa ihmisen syömään vähemmän.
Ajan myötä tämä on tuottanut väestön, jossa on vähemmän liikalihavuutta.
Tänään Okinawassa näkee samoja asioita kuin missä tahansa kaupungissa.
Moottoriteitä, liikenneruuhkia ja pikaruokaloita.
Jos haluaa löytää Okinawan todellisen pitkäikäisyyden kulttuurin,
on lähdettävä maaseudulle, missä voi yhä nähdä elämäntavan,
joka on luonut satavuotiaita vuosisatojen ajan.
Katsohan tuota.
Näen jo merkkejä pitkäikäisyydestä.
Tuo on salaattia, ellen täysin erehdy.
Kukaan ei katso.
Anteeksi. -Mennään tänne.
Mitä tuo lohikäärme tarkoittaa? Näen niitä jatkuvasti.
Se ei ole lohikäärme. Se on Shisa.
Muista se, sillä Shisa edustaa Okinawaa.
Selvä.
Katsohan tätä paikkaa.
Ihana puutarha.
Hei.
Hänellä on kiva pyörä. Pidän hänestä heti.
Kuinka vanha olet nyt?
Yhdeksänkymmentäneljä. -Jestas.
Mitä hän ompelee?
Huomasimme, että ompelet.
Käytän ompelukonetta!
Tekikö hän itse mekkonsa? -Kyllä.
Ymmärrän.
Se on kaunis.
Se meni läpi!
Mahtavaa.
Hei!
Olen noin 97-vuotias, melko vanha.
Hän sanoi, että hänellä on vielä lihaksia.
Näen ne! -Kyllä.
Melkoiset lihakset.
Mikä on pitkän iän ja elinvoimaisuuden salaisuus?
Käveleminen ei riitä.
Täytyy olla vauhtia.
HARUMASA MEKARU IKÄ 87
Tällä tavalla.
Täytyy tehdä näin.
Jestas!
Vietettyäni aikaa vanhusten seurassa Okinawassa huomasin,
että heidän taloissaan ei ole juurikaan huonekaluja -
matalaa pöytää ja tatamia lukuun ottamatta.
He istuvat lattialla.
Löysimme 103-vuotiaita,
jotka nousivat ylös 30 kertaa päivässä. Se on kuin 30 kyykkyä.
He vahvistavat syviä lihaksiaan ja alavartaloaan.
He parantavat tasapainoa. Onko se pitkäikäisyyden salaisuus?
Amerikassa yksi yleisimmistä vanhusten kuolinsyistä -
on kaatuminen.
Heillä on heikot alavartalot ja huono tasapaino,
koska he istuvat kaiket päivät.
Huomasimme myös, että jopa satavuotiailla oli puutarha.
Joka päivä he kitkevät,
kastelevat, kylvävät tai keräävät vihanneksia ja hedelmiä.
Se tekee joka päivä pari tuntia -
lempeää, matalatempoista liikuntaa ja erilaisia liikkeitä.
Kun miettii asiaa, he eivät harrastaneet liikuntaa.
Heillä on vahvemmat alavartalot ja parempi tasapaino,
eivätkä he kuole näihin sairauksiin.
Syntyi jälleen uusi oivallus,
jota kannattaa miettiä, jos haluamme elää kauemmin.
Katsohan tuota!
Laitan teetä.
Kiitos.
Juodaan teetä.
Jäätyäni eläkkeelle vuonna 1983 -
en tehnyt muuta kuin ravasin puutarhassani.
Se oli tylsää.
Kuljin ympäri kylää -
ja pyysin ihmisiä mukaan moaihin.
Tutkin ihmisryhmiä, joita kutsuttiin moaiksi.
Moai on joukko ihmisiä,
jotka yhdistivät varansa ja auttoivat toisiaan huonoina aikoina.
Yksi ystävistämme kaatui yöllä vessassa.
Hän on nyt sairaalassa.
Moai auttaa häntä yhä -
keräämällä rahaa ja antamalla sen hänelle.
Yksinkertaisesti sanottuna moai on taloudellinen järjestely.
Uskon, että sen hyödyt ovat suurempia kuin pelkkä raha.
Mietin, onko moaihin kuuluminen auttanut -
sinua elämään 90-vuotiaaksi.
Olemme ystävällisiä toisillemme. Opimme laulamaan ja tanssimaan yhdessä.
Tapaamme usein ja juttelemme.
Se on pitkän iän salaisuus.
Tuota voi pitää vähäpätöisenä juttuna.
Mikä ihmisten kanssa seurustelemisessa auttaa?
Yhdysvalloissa on yksinäisyysepidemia.
Väestö, joka on yhä yksinäisempi,
eristyneempi -
ja kaipaa ihmissuhteita enemmän kuin koskaan.
Meille on selvinnyt,
että yksinäisyys voi verottaa jopa 15 vuotta elämästä.
Miettikää! 15 vuotta!
Ei ole pillereitä, lisäravinteita tai lääkettä,
josta saisimme lähes 15 vuotta elinaikaa.
Mutta täällä Okinawassa -
ihmiset saavat nuo lisävuodet etsimällä ystäviä,
sitoutumalla heihin ja viettämällä aikaa heidän kanssaan joka päivä.
Tutkimuksen alussa tarkastelin ilmiselviä tekijöitä,
kuten ruokavaliota ja liikuntaa.
Sitten törmäsin moai-ilmiöön,
ja se sai minut ajattelemaan laajemmin.
Avasin mieleni muille yllättäville oivalluksille,
jotka voivat osoittautua pitkän iän tärkeiksi tekijöiksi.
Okinawan asukkaille toinen maailmansota on yhä läsnä.
He kärsivät uskomattomia vaikeuksia.
Okinawassa kuoli enemmän ihmisiä kuin Yhdysvalloissa.
Sodan aikana Okinawassa kuoli 200 000 ihmistä.
Heillä on luultavasti vaikea traumaperäinen stressihäiriö.
Hän työskenteli valtiolle -
ja hänelle annettiin kranaatti.
"Jos vihollinen saa sinut ja yrittää satuttaa sinua,
käytä tätä kranaattia."
Olimme hyvin lähellä luovuttamista ja itsemurhaa,
kun sotilaat pelastivat meidät.
Minulle kerrottiin, että sota on ohi. Elämä on aarre.
Kun äitini ja veljeni kuolivat,
en päässyt paikalle heidän viimeisinä hetkinään.
He muistavat sodan hyvin.
Siitä puhutaan ensin tai toiseksi,
ja se oli varmasti tragedia, mutta jollakin tapaa myös perintö.
Olen onnellinen, että pääsin pois ja selvisin.
Kerron lapsilleni,
että kävi miten kävi,
vaikka olisit kuinka köyhä tahansa, aina on toivoa.
Sinnitelkää.
Menneisyyden kokemukset -
Okinawassa olivat hirvittäviä.
Mutta siitä huolimatta -
he loivat terveen ja onnellisen ympäristön.
Nykyhetkestä nauttiminen on tärkeää.
Pinnallisesti ajatellen luulisi, että se tuhoaisi väestön pitkäikäisyyden.
Kun mietin tarkemmin, tajusin,
että ehkä se vaikuttaa heidän ikäänsä järjenvastaisilla tavoilla.
Okinawassa on konsepti nimeltä ikigai,
jonka uskon olevan yksi suurimpia pitkäikäisyyden tekijöitä.
Olen antanut itseni maailmalle.
Luomani taide säilyy satoja vuosia kuolemani jälkeen.
Se on minun ikigaini.
Olen siunattu.
Kävimme satavuotiaiden kodissa.
Tarkistimme heidän vointinsa,
jonka jälkeen kysyin: "Mikä on teidän ikigainne?"
Ikigai on eräänlainen tehtävä.
Merkityksellisyyden tunne.
Uskon ikigain olevan pääsyy -
satavuotiaiden henkisen hyvinvoinnin takana.
Jos menetämme ikigain, kuolemme.
Okinawalaiset eivät tunne sanaa eläke.
He työskentelevät vielä 90-vuotiainakin.
He työskentelevät puutarhassa tuodakseen vihanneksia kotiin.
Heillä voi olla torikoju, jossa he työskentelevät aamuisin.
He pitävät mielensä ja kehonsa aktiivisina.
He voivat sanoittaa elämänsä tarkoituksen,
jonka takia he heräävät aamulla.
Heille sanotaan jatkuvasti, että he ovat tärkeitä ja heitä tarvitaan.
Ihmiset, jotka ovat täynnä tarkoitusta ja tietävät arvonsa.
Se tekee päivittäisistä päätöksistä helppoja,
koska silloin tuntee itsensä.
Kokemukseni Okinawassa opetti minulle,
että järjenvastaiset, vähän tutkitut asiat -
johtavat pitkään ikään enemmän kuin mikään muu.
En tajunnut sitä silloin,
mutta tämä oli suuremman palapelin ensimmäinen pala.
Tällä kertaa -
aloin lukea tutkimuksia toisesta pitkän iän keskuksesta,
joka sijaitsi erilaisessa ympäristössä -
saarella planeetan toisella puolella.
Kalkkikylien rypäs Sardinian vuoristossa -
lähes pystysuorine katuineen karussa maastossa.
Tekivätkö he samoin kuin Okinawan asukkaat?
Vai onko meillä lisää salaisuuksia ratkottavana?
Tehtäväni oli selvittää se.
Tekstitys: Eveliina Niemi