Tento seriál má pobavit a informovat,
ne poskytovat lékařské rady.
O zdraví, změně jídelníčku či životního stylu se raďte s lékařem.
Většina z nás nechce ani pomyslet na smrt,
že zeslábneme, ztratíme vitalitu,
naposledy zavřeme oči.
No teda.
Ale jisté je to, že to nastane.
Otázkou je, kdy?
Kolik let ze svého těla dostanete?
A můžeme to vůbec nějak ovlivnit?
Zjistil jsem, že většina toho,
co podle lidí vede k dlouhému a zdravému životu,
je zavádějící nebo jednoduše chybné.
Ne že by nám na tom nezáleželo.
Ročně utratí Američané miliardy za dietní plány,
členství v posilovnách a doplňky stravy.
Ale zjevně nám to nezabírá.
Faktem je, že většina z nás přichází o spoustu let.
Asi dvě třetiny z 8 miliard lidí na planetě zemřou předčasně na nemoci…
GLOBÁLNÍ EPIDEMIE RAKOVINY
…kterým lze předcházet.
OBEZITA A CUKROVKA ZABÍJÍ
ROSTOUCÍ VÝSKYT DEMENCE JE CELOSVĚTOVÝ PROBLÉM
A poprvé za sto let klesá v Americe střední délka života.
Tak jak to napravíme?
Ne tím, že se budeme snažit vyhnout smrti.
Musíme se naučit, jak správně žít.
Co kdybychom mohli dešifrovat dlouhověkost?
O to jsem se právě snažil posledních 20 let.
Ale namísto hledání odpovědí v Petriho miskách nebo ve zkumavkách
jsem našel pět míst na světě,
kde lidé dosahují požadovaných výsledků.
Některá místa jsou na ostrovech.
Jiná jsou v horách.
Některá jsou neuvěřitelně odlehlá, ale jiná jsou ve městech.
A přestože se na povrchu velmi liší,
všechna mají stejné společné jmenovatele.
Všechna se řídí zhruba stejným vzorcem,
který dává vzniknout nejdéle žijícím lidem na Zemi.
Tito lidé se dožívají sta let v nejvyšší četnosti na světě.
Jsou aktivní, šťastní, plní života,
a hlavní je, že žijí déle, aniž by se o to snažili.
A jejich tajemství by mohla pomoct nám všem,
abychom z našich těl dostali co nejvíce zdravých let.
To je potenciál modrých zón.
JAK SE DOŽÍT STOVKY: TAJEMSTVÍ MODRÝCH ZÓN
Dnešní řečník strávil posledních 20 let tím,
že hledal nejdéle žijící lidi na světě a učil se od nich.
Dan Buettner je průzkumníkem National Geographic
a úspěšným spisovatelem.
Své poznatky uplatnil,
aby zvýšil délku života desítek komunit po celých Spojených státech.
Vítejte, Dane.
Neměl jsem cíl být guruem dlouhověkosti
nebo vylepšit americké zdravotnictví.
Dostal jsem se sem dost nečekaně.
Začalo to s mým otcem a jeho otcem.
Můj táta byl skvělý otec, vštípil mi smysl pro dobrodružství.
Když jsme byli malí,
rád trávil i několik týdnů v divočině
a mě s bratry bral s sebou.
A můj děda chtěl, aby ze mě byl skvělý sportovec,
ale já byl pořád na lavičce.
Ale dal mi moje první kolo
a to mi otevřelo bránu do světa.
Když jsem dostudoval vysokou,
většina lidí tenkrát dělala něco produktivního a užitečného,
já se vydal vytvořit tři světové rekordy jízdou na kole přes pět kontinentů.
GUINNESSOVA KNIHA REKORDŮ
Projížděli jsme hurikány, zemětřeseními a povodněmi,
mysleli jsme, že to nezvládneme.
Dobře, tady máme mapu celého světa.
Kde jste skončil?
Sovětská etapa získala Guinnessův světový rekord.
- Gratuluju. - Díky.
Těšilo mě, Dane. Díky, že jste přišel.
Když jste projeli celý svět a překonali rekordy,
co máte dělat dál?
Potřeboval jsem najít smysluplné dobrodružství.
To pro mě znamenalo najít expedici, která vyřeší velkou záhadu.
A jednoho dne jsem narazil na studii Světové zdravotnické organizace,
která zjistila, že na Okinawě v Japonsku žijí lidé nejdéle na světě,
OSTROVY STOLETÝCH
A řekl jsem si: „To je výborná záhada.“
OKINAWA, JAPONSKO
Asi 1 500 km jižně od Tokia se nachází souostroví,
které je něco jako Havaj Japonska.
Bělostné pláže,
tropické džungle,
tyrkysová voda.
Ale co je důležitější,
už stovky let je to země nesmrtelných.
Na japonské Okinawě se nachází
nejdéle žijící populace v dějinách lidstva.
Mají zlomek výskytů cukrovky.
Mají pětinovou míru srdečních chorob,
téměř žádnou demenci
a dožívají se sta let mnohem častěji než ve Spojených státech.
STOLETÍ ZE 100 000 USA 20, OKINAWA 81
A ta čísla jsou obzvláště mimořádná mezi ženami.
- Kéž bych měla jedničku. 14 bodů. - To bylo blízko.
- Už jsi házela? - Ano.
- Všichni skončili? - Ano.
- Teď babička. - Hodně štěstí!
To zvládneš!
UMETO JAMAŠIRO, 101 LET
Tak blízko.
Výborně.
Jak jste všichni s Umeto spříznění?
Tři jsou moje vnučky.
Tohle je můj druhý syn.
To je první a druhá dcera.
Takže tu máme tři generace.
Já jsem 61letý mladík.
Co mi doporučí, abych se dožil 101 let?
Jste ještě dítě!
To beru.
Vždycky se bavte.
Nezlobte se.
Užívejte života se všemi. Ať jsou všichni šťastní.
Nikdy se nezlobím.
Takže klíčem je být vyrovnaný, nenechat se rozrušit
a rychle odpouštět?
Tento smích…
nám přináší dlouhověkost.
NAOMI FUDŽIWARA MÍSTNÍ PRŮVODKYNĚ
To se mi líbí.
Nenastydni se.
Neupadni.
Pořád se usmívej.
A často povídej.
101letá Umeto.
Je vitální, energická, vtipná, pozitivní.
Hraje na takové okinawské banjo
a s velkou přesností vybrnkává.
Nevynechá jediný tón.
K tomu zpívá.
Mít takové kognitivní schopnosti,
takovou vitalitu,
takovou pozitivitu, všechno v jednom.
Hned si řeknu: „To chci taky.“
Když jsem před 20 lety přijel na Okinawu,
netušil jsem, jak zkoumat dlouhověkost.
Čím to může být?
Co tu dělají, že mají tolik stoletých lidí,
kteří žijí dlouhý život
a zároveň jsou bystří až do úplného konce?
Mým úkolem bylo to zjistit.
Našel jsem si na Okinawě všechny vědecké výzkumy
a zavrtal se do nich.
Našel jsem mapu,
ukazovala koncentraci stoletých lidí v Japonsku.
Bylo jasné, že na severu je velmi málo stoletých,
a jejich koncentrace rostla směrem na jih
a nejvyšší byla na Okinawě.
Čím dále jste na jihu,
čím víc se blížíte k rovníku, tím je tepleji.
Co znamená teplejší klima?
Mají delší vegetační dobu.
Musí tu být něco,
co ti lidé požívají, ať už vědomě, nebo nevědomě.
Možná nějaký výtažek ze zeleniny.
Třeba tajemství dlouhověkosti skrývá nějaká bylina nebo koření.
Prohlížel jsem průzkumy stravovacích zvyklostí
a našel jsem jeden, který srovnával Okinawu
se zbytkem Japonska kolem roku 1950.
A z tabulky zjistíte, že Okinawané jedí maso, vejce a ryby,
ale ty tvoří jen 1-2 % jejich kalorického příjmu.
A pak jedna potravina tvoří asi 70 %…
OKINAWSKÁ STRAVA
…a ta potravina je beni imo,
fialové batáty.
Ve zbytku Japonska pocházely jen 3 % kalorií z batát.
A hlavním důvodem, proč Okinawané jedí tolik beni imo,
může být to, že jsou odolné proti tajfunům.
Beni imo je v bezpečí pod zemí.
Tyto batáty jsou plné komplexních sacharidů a vlákniny
a dokonce mají o 150 % víc aktivních antioxidantů než borůvky.
Takže si hned řeknete: „To musí být ono!“
Už 20 let cestuju po světě a snažím se pochopit,
jak se lidé dožívají vysokého věku.
Jakou jednu okinawskou potravinu by měli lidé ochutnat…
ODBORNICE NA STRAVU
…pokud chtějí žít déle?
No… Jen jednu věc?
Jednu.
Není žádná jedna nejlepší potravina.
Co třeba beni imo? Tahle fialová batáta.
Na Okinawě bylo období nedostatku jídla
a tyto batáty nás zachránily.
Ale všechny potraviny mají silné léčivé účinky.
Listy moruše jsou dobré na bolest v krku.
Inkoustová polévka z olihně je na detoxikaci.
Na Okinawě je velké horko
a mořská řasa asa uvolňuje z těla teplo.
Je tu pelyněk, známá protizánětlivá bylina.
Hořká okurka obsahuje sloučeniny, které snižují hladinu cukru v krvi,
což vysvětluje i nižší míru cukrovky.
A pak je tu tofu.
Vyrábí se z tvarohu ze sójových bobů
a má několik přínosů pro zdraví.
Prokazatelně snižuje hladinu cholesterolu
a tím i riziko srdečních chorob.
Může dokonce zpomalit postup některých druhů rakoviny.
Okinawané jedí v průměru 85 gramů sójových produktů denně, včetně tofu.
Okinawské tofu je výjimečné.
Má vyšší koncentraci bílkovin a zdravých tuků
než tofu vyrobené jinde.
Co se týče stravy, neexistuje jediná potravina
nebo sloučenina zodpovědná za okinawskou dlouhověkost.
Konzumují řadu potravin
s léčivými účinky nebo přínosy pro zdraví.
Takže jde o celou škálu potravin, které tu zřejmě podporují dlouhý život.
A to, co Okinawané jedí, je jen jednou částí rovnice dlouhověkosti.
Druhou otázkou je, kolik toho jedí?
Ve Spojených státech doporučuje FDA asi 2 000 kalorií na osobu a den,
ale Američané ve skutečnosti průměrně konzumují 3 600 kalorií na osobu a den.
Abych to celé pochopil,
musím si promluvit s Marion Nestle.
Nejspíš víte lépe než kdokoli jiný v Americe…
PROF. POTRAVINOVÝCH STUDIÍ
…jak skončilo 73 % Američanů s obezitou či nadváhou.
Je to ohromující.
V sedmdesátých letech řekl ministr zemědělství,
že musíme produkovat více potravin, abychom nakrmili svět.
Přiměl farmáře pěstovat víc jídla.
A tak mezi lety 1980 a 2000
stoupl počet kalorií v zásobě potravin
z 3 200 na osobu a den na 4 000 kalorií.
Potravinářský průmysl to musel prodat.
V prostředí, kde je denně pro všechny k dispozici 4 000 kalorií,
musíte lidi přimět k tomu, aby celkově víc jedli.
Takže se zvětšila velikost porcí.
A zároveň je jídlo připraveno tak, abyste ho chtěli jíst víc.
Částečně je to strukturou, je křupavé nebo se rozplývá na jazyku.
Je obarvené, aby působilo lákavě.
Má spoustu přísad, aby dobře chutnalo.
Přijmete víc kalorií než za jiných okolností
a ani to nevíte.
Ale na Okinawě jsme viděli lidi, kteří denně jedí mnohem méně jídla,
asi 2 000 kalorií.
Jedním z důvodů je,
že mají nutričně bohaté jídlo, které nemá mnoho kalorií.
V Americe si k obědu dáme malý hamburger
a za minutu nebo dvě ho máme v sobě.
750 KALORIÍ
Ale na Okinawě může být k obědu chanpuru,
osmahlá směs zeleniny s bylinkami a tofu.
Můžou si dopřát obrovskou hromadu jídla.
A můžete mít pocit, že jste naprostý žrout,
ale má to méně kalorií než hamburger.
350 KALORIÍ
A druhá část je překvapivě jednoduchá.
Mají geniální trik.
Před jídlem si odříkají tři slova:
„hara hachi bu“,
což doslova znamená „osm z deseti“.
Ale pro ně to znamená „přestat jíst, když je žaludek z 80 % plný“,
a výsledkem je, že jsou nasycení, ale ne nacpaní.
Takže když jíte jídla s nízkou kalorickou hustotou
a připomínáte si,
abyste přestali jíst, až budete z 80 % plní,
přirozeně jíte méně.
A to časem vedlo k populaci,
která trpí menší mírou obezity.
V největším městě na Okinawě
dnes vidíme stejné nástrahy jako v jiných velkých městech.
Dálnice, dopravní zácpy a restaurace rychlého občerstvení.
Ale pokud chcete najít skutečnou kulturu dlouhověkosti Okinawy,
musíte se vydat pryč z města a na venkov,
kde stále vidíme životní styl,
který už po staletí dává vzejít stoletým osobám.
Helemese.
Už vidím známky dlouhověkosti.
Tohle je salát, pokud se nemýlím.
Nedívají se.
- Promiň. A jéje. - Pojďme tudy.
Co znamená tenhle drak? Vídám jich tu hodně.
To není drak. Říká se mu šísá.
Šísá, to si zapamatuj, protože symbolizuje Okinawu.
Tak jo.
Teda, jen se na to podívej.
- To je něco. - Úžasná zahrada.
Dobrý den.
Má hezký kolo. Už teď se mi líbí.
Kolik vám je let?
- Devadesát čtyři. - Pane jo.
Šije. A co šije?
TOJO ÓTA, 94 LET
Všimli jsme si, že šijete.
Používám šicí stroj!
Ušila si svoje šaty?
Ano, ušila.
Rozumím.
Jsou krásné.
Prošla skrz!
To je úžasný.
Zdravím!
Je mi asi 97, už jsem dost stará.
MIJO OŠIRO, 97 LET
Říká, že má ještě svaly!
To vidím!
Jo!
Působivé svaly.
Jaké je tajemství dlouhého života? A zároveň velmi vitálního?
Nestačí, že lidé jen chodí.
Musíte mít rychlost.
HARUMASA MEKARU, 87 LET
Rychlost, takhle.
Páni!
Musíte udělat tohle.
Panebože!
Když jsem se staršími lidmi na Okinawě strávil spoustu času,
všiml jsem si, že v domech nemají nábytek,
jen nízký stolek a rohož tatami.
Tito lidé sedávají na zemi.
Potkali jsme 103leté lidi,
kteří si 30krát za den sedají a zase se zvedají. To je jako 30 dřepů.
Posilují své jádro. Posilují spodní část těla.
Zlepšují si rovnováhu. Jak by to pomohlo dlouhověkosti?
V Americe je jedním z deseti hlavních důvodů smrti starších lidí pád.
Mají oslabenou spodní část těla, špatnou rovnováhu,
protože pořád sedí na gauči nebo v křesle.
Také jsem si všiml toho, že všichni,
i lidé, kterým je přes 100 let, mají zahradu.
Takže každý den plejou
nebo zalévají nebo sejou nebo sklízejí čerstvé ovoce a zeleninu.
To je třeba jedna nebo dvě hodiny denně
mírné, méně intenzívní fyzické aktivity,
různé pohybové aktivity.
Když se nad tím zamyslíte, tihle lidé necvičí.
Mají mnohem silnější spodní část těla, lepší rovnováhu
a neumírají na ty nemoci.
Tady se nám objevuje další bod,
nad kterým bychom se měli zamyslet, pokud chceme žít déle.
No to je něco!
Naliju čaj.
Děkuji.
Dáme si.
V roce 1983 jsem šel do důchodu
a jen jsem přecházel ze zahrady domů a zpátky.
Byla to nuda.
Tak jsem obešel všechny domy a navrhl,
že uděláme moai na 1 000 jenů.
Dozvěděl jsem se o skupinách lidí zvaných moai.
Vlastně jde o okruh známých,
kteří se původně sešli, aby dali dohromady peníze
a pomáhali si v těžkých dobách.
Jeden z našich přátel spadl, když šel v noci na záchod,
a je teď v nemocnici.
Naše moai pořád pomáhá,
dáváme dohromady peníze a dáváme mu je.
Na první pohled je moai prostě finanční dohoda.
Ale věřím, že výhody přesahují peníze.
Myslíte, že vám to, že patříte do moai,
pomohlo dosáhnout devadesáti let s takovou vitalitou?
Jsme dobří přátelé a učíme se spolu zpívat a tančit.
Scházíme se a povídáme si.
To je tajemství dlouhého života.
A možná si říkáte: „To určitě!“
Jak může pomoct to, že se vídáte s lidmi?
No, ve Spojených státech máme epidemii osamělosti.
Naše populace je čím dál víc osamělá,
čím dál víc izolovaná
a čím dál víc potřebuje mezilidské vztahy.
Teď v Americe zjišťujeme,
že osamělost nás může připravit o 15 let života.
Jen se nad tím zamyslete. O 15 let!
Neexistuje žádná pilulka, žádný doplněk stravy ani senzační lék,
které by nám i zdaleka mohly dát 15 let.
Ale tady na Okinawě ty roky získávají tím,
že si prostě najdou přátele,
zavážou se jim a denně s nimi tráví čas.
MICUKO MATAJOŠI, 86 LET
TOMI ITO, 93 LET
MICU IHA, 95 LET
Začal jsem zkoumat zjevné faktory dlouhověkosti,
jako je zdravá strava a cvičení,
ale pak jsem narazil na moai
a to mi úplně otevřelo oči.
Že mohou být další překvapivé poznatky,
ze kterých se mohou vyklubat neuvěřitelně silné faktory,
které ovlivňují dlouhověkost.
Druhá světová válka měla na obyvatele Okinawy velký vliv.
Neuvěřitelně hodně si vytrpěli.
Zaznamenali mnohem víc úmrtí než Američané.
Za války bylo na Okinawě zabito 200 000 lidí.
HLAVNÍ VYŠETŘOVATEL OKINAWSKÁ STUDIE STOLETÝCH
Myslím, že mají velmi silné PTSD.
Pracovala pro vládu…
která jim dala granát.
„Pokud vás dostane nepřítel a pokusí se vám ublížit,
použijte tenhle granát.
A už jsme to málem vzdaly a spáchaly sebevraždu,
když nás zachránili vojáci.
Řekli mi: „Válka skončila. Život je drahocenný.“
Když zemřeli moje matka a bratr,
nemohla jsem u nich v poslední chvíli být.
Dobře si válku pamatují.
Je to jedno z prvních témat, o kterém mluví,
a nepochybně to byla tragédie, ale zároveň je to jejich odkaz.
Ale jsem tak ráda, že jsem se z toho pekla dostala a přežila.
Svým dětem říkám:
„Ať se děje cokoli,
bez ohledu na to, jak jste chudí, můžete přežít.
Všechno vydržte.“
A vždycky říkám,
že ty předchozí zkušenosti byly na Okinawě hrozné.
Ale i navzdory tomu
si vytvořili zdravé a šťastné podmínky.
Užívat si přítomnosti. To je důležité.
Člověk by si myslel,
že tohle dlouhověkost obyvatelstva zničí.
Ale pak mě napadlo,
že to možná přispívá k jejich dlouhému životu,
i když se to možná zdá nepředstavitelné.
Na Okinawě existuje koncept zvaný ikigai
a podle mě je to jeden z nejsilnějších faktorů
přispívajících k jejich dlouhověkosti.
Přispívám světu.
Mé umění tu zůstane stovky let,
i po mé smrti.
Tohle je moje ikigai.
Jsem požehnaný.
Navštívili jsme dům stoleté osoby.
Zkontrolovali jsme fyzický a zdravotní stav
a pak jsem se ptal:
„Jaké je vaše ikigai?“
Ikigai je vlastně mise.
Smysl života.
Myslím, že ikigai je hlavním faktorem
duchovního zdraví stoletých osob.
Když přijdeme o ikigai, zemřeme.
Okinawané nemají slovo pro důchod.
Když jim je 60, 70, 80, 90, pořád pracují.
Pracují třeba jen na zahradě,
aby si vypěstovali zeleninu.
Nebo mají stánek na trhu, kde pracují jen ráno.
Zaměstnávají svou mysl. Udržují svá těla v pohybu.
Dokáží shrnout smysl svého života,
důvod, proč ráno vstávají z postele.
Neustále je jim opakováno:
„Záleží na vás. Potřebujeme vás.“
Lidé, kteří jsou prodchnutí neustálým pocitem naplnění,
znají své hodnoty
a díky tomu se každý den lehce rozhodují,
protože znají svou podstatu.
Takže zkušenosti z Okinawy mě naučily,
že k dlouhověkosti vedou hlavně věci,
které se zdají protichůdné a jsou málo probádané.
Tehdy jsem to netušil,
ale začínal jsem skládat mnohem větší hádanku.
V tu dobu jsem objevil zprávy o dalším středisku dlouhověkosti,
v úplně jiném prostředí,
na jiném ostrově na druhém konci planety.
Soubor nabílených vesniček vysoko v horách Sardinie,
s téměř svislými ulicemi, obklopené drsným terénem.
Dělají snad to samé jako lidé na Okinawě?
Nebo je třeba objevit další tajemství?
To byl můj další úkol.
Překlad titulků: Zuzana Stifterová