ДЕПАРТАМЕНТ ШЕРИФА ОКРУГУ ЛОС-АНДЖЕЛЕС —
НАЙБІЛЬШИЙ ДЕПАРТАМЕНТ У КРАЇНІ,
ВІН ОБСЛУГОВУЄ НАЙБІЛЬШ НАСЕЛЕНИЙ ОКРУГ.
ТАМ РОЗСЛІДУЮТЬ НАЙЖОРСТКІШІ Й НАЙСКЛАДНІШІ ВБИВСТВА.
ОСЬ ЇХНІ ІСТОРІЇ.
4 БЕРЕЗНЯ 1980 РОКУ
4 березня 1980 року я закінчував патрулювання на цвинтарі.
Ми з напарником збиралися йти,
коли повідомили про можливе тіло на пляжі біля Торренсу.
На цей пляж можна було потрапити через Малаґа-Коув.
Коли повідомляють про тіло на пляжі,
одразу думаєш: «Хтось напився.
Спіткнувся і впав, можливо, поранений».
Я не очікував знайти таке.
Це було нерозкрите вбивство, ціла детективна історія,
повна загадка без жодних свідків.
Тридцять три роки по тому мені доручили справу.
Ти 33 роки ламаєш голову, чого хотіла людина, яка це скоїла.
І не знаєш, що ще їй зійшло з рук.
В департаменті шерифа Лос-Анджелесу найкращі з найкращих.
У Лос-Анджелесі розглядають найбільш резонансні справи.
Треба бути відданим роботі на 110 %.
Це вбивство. Тяжчого злочину не існує.
Усе зводиться до пристрасті й покликання.
Справедливість приходить через пошук правди.
УБИВСТВО: ЛОС-АНДЖЕЛЕС
У 2013 році я пішов до лейтенанта команди.
Сказав: «Я хотів би взяти справу».
У нього на столі була справа 1980 року.
Мене захопили ці звіти.
Із кожною жертвою-жінкою я думаю про дочок.
Я почав читати звіти
й подумав: «Доведеться відвідати багато місць».
Доведеться знайти всіх цих людей з первісних звітів.
Я знаходжу Девіда Баїнгтона, першого поліцейського у справі.
Говоримо по телефону. Він чудово пам'ятає цю справу.
Він її запам'ятав, бо тоді,
у 1980 році, він був новачком у відділі.
У 1980 році я був поліцейським міста Палос-Вердес-Естейтс.
Палос-Вердес-Естейтс — передмістя на південь від Лос-Анджелесу.
Красиві скелі, особняки, живуть заможні люди,
кожен будинок коштував кілька мільйонів,
навіть у 70-х.
Убивство в Палос-Вердес-Естейтс —
річ нечувана.
Мені тоді був 21 рік.
Я лише місяць чи два, як почав виходити в патруль самостійно.
Коли я відреагував на запит і зрозумів, що це потенційне вбивство,
почав труситися.
Мертву жінку знайшли на пляжі Палос-Вердес-Естейтс, у Малаґа-Коув.
Вона зазнала сексуального насильства
і її били по голові.
Серфер знайшов її сумочку, в якій були її документи.
Ми одразу встановили, що це Тереза Брудро з Вілмінгтону,
що за 19 кілометрів звідси, і їй було лише 20 років.
Ми намагалися перевірити, чи є ознаки життя, і я згадав, що вже пробував.
Тіло було ще теплим,
але я не знаю, чи відчував її пульс,
та й чи відчував власний.
Гадаю, через нерви.
Я бачив, що дівчина цілковито гола,
хіба що в гольфах.
Вона лежала ногами до океану.
На обличчі було багато крові.
Волосся було забарвлене кров'ю.
Було важко побачити її обличчя, не прибравши волосся.
На її чолі були рвані рани,
а на животі — синці та свіжі ушкодження.
Місцем злочину був пляж.
Приплив наближався так швидко,
що довелося її підняти й перенести.
Коли ми це робили, мій напарник підтримував її за голову.
Переносимо її з пляжу, і напарник каже:
«О ні, моя рука провалилася їй у голову».
У неї на потилиці була велика рана.
Тож це не нещасний випадок.
Пані Брудро стала першою вбитою, над чиєю справою я працював.
Забрати життя іншої людини — найтяжчий злочин.
Дуже не хотілося все зіпсувати.
В Палос-Вердес-Естейтс маленький поліцейський відділок.
Сам масштаб цього злочину
зобов'язував зв'язатися з відділком,
який би провів розслідування належним чином,
і департамент шерифа Лос-Анджелесу був найкращим.
Коли приїхали з забійного відділу ЛА,
я записував усе, що вони робили.
Будь-який прокурор скаже: наша робота — не лише засуджувати людей.
Ми також маємо дбати, щоб процедури розслідування
виконувалися правильно.
Доводиться звертатися до...
камер відеоспостереження, свідків, наукових доказів.
І в 1980 році всього цього не було
навіть близько стільки, як зараз.
Поблизу місця злочину не знайшли одяг жертви.
Знайшли пляшку алкогольного напою і пару келихів,
в одному навіть ще був напій,
а поруч, схоже, кинули цю сумку.
Тож я вирішив,
що в тому місці був хтось іще,
випивав із жертвою перед убивством.
Також ми побачили сліди шин.
Вони твердо вірили, що це сліди авто підозрюваного.
Але шина була дещо лиса.
Глибина протектора була недостатньою.
Зліпок слідів не змогли взяти.
Детективи з департаменту з Лос-Анджелесу
одразу почали шукати родичів,
близьких людей жертви,
намагатися вийти на потенційних підозрюваних,
шукати зачіпки, за якими можна йти.
Встановили, що вона була одружена з чоловіком на ім'я Ронні Фіматт.
Коли я познайомився з Терезою, їй було 18 чи 19. Мені було 20.
Ми з друзями просто тусувалися у східній частині Вілмінгтону.
Одна з дівчат привела Терезу.
Я побачив її і подумав: «Овва».
Вона була дуже незалежною, дуже вольовою.
Не знаю, що вона в мені побачила.
Ми з друзями вже трохи вживали наркотики.
Але коли ми з Террі зійшлися, вона висунула мені ультиматум.
Сказала: «Друже, припини».
Не було чого думати.
Ми пробули разом два з половиною роки, і я подумав:
«Я хочу її в дружини».
Я хотів її, хотів родину, хотів сімейне гніздо.
Так і зробив. Одружився з нею.
Невдовзі вона завагітніла.
Сказали, буде дівчинка.
Я був у захваті.
Спосіб вбивства Терези надзвичайно сумний.
Насильницька смерть. Їй пробили голову
і, скоріше за все, зґвалтували.
І дізнатися, що вона вже кілька місяців була вагітна,
що цим забрали ще одне життя,
було неймовірно печально.
Окрім цієї трагедії, вона вже була мамою.
Чотирирічної доньки на ім'я Лінда.
4 березня 1980 року був одним з найгірших днів у моєму житті.
Бабуся сказала, що мама потонула на пляжі.
І що вона потрапить на небеса до янголів.
Що вона не повернеться.
Я цього не витримала.
Я не хотіла бути з тіткою.
Не хотіла бути з бабусею. Не хотіла бути з татом.
Я хотіла маму.
І не розуміла, чому вона не повернеться.
Здавалося, єдина людина, яка мене любила й оберігала, пішла.
Не лишилося нікого, хто мене любить.
Коли я вперше зустрів Лінду, їй було десь два рочки.
Говорила як малеча, ще не вміла висловлюватися.
Вона була сонечком. Справді.
Мене не турбувало, що вона не від мене. Аніскільки.
Ми грали в кафе. Вона приймала замовлення,
ішла на кухню і нібито готувала.
Гарне було дитя.
Я це любила.
Ми з Ронні складали меню. Я відносила його до мами.
Вона питала: «Скільки вам, пані?»
Я казала: «Два, будь ласка».
І вона готувала мій запечений сир при свічках.
Не знаю, чому при свічках. Ось так.
Ронні одружився з нею, нібито любив,
виховував її дочку як рідну.
Але це не знімає з нього підозри.
Він міг зірватися. Міг бути поганий день чи тиждень.
Ронні був одним з перших,
з ким говорили детективи з ЛА.
Шерифи мене допитували, я на все відповідав.
Третього березня я був у Гарборському коледжі.
Нічого особливого.
Займався мистецтвом, бо мав хист.
Приїхав додому. Кажу дружині:
«Ходімо до мого друга Джорджа».
Ми часто тусили у нього в гаражі, пили й курили.
Пішли.
Вона не брала участі.
Бо була вагітна.
Вона не хотіла всю ніч бути в гаражі.
Я так зрозумів, вона хоче додому.
Ми пішли додому.
Кажу: «Я повернуся до нього». Вона: «Ні, не треба.
Я не хочу». Кажу: «Я іду».
«Ні, не ходи туди». Кажу: «Террі, я повертаюся».
І я вийшов.
Рушив у бік дому друга.
Почув, як грюкнули двері, і розвернувся. Вона йшла в бік провулка.
У нас був провулок з виходом на іншу вулицю.
Там жила її сестра, сусідній квартал.
Думаю: «Вона зла.
Піде до сестри, поскаржиться, пополиває мене лайном.
Усе буде добре».
А тоді...
Я її більше не бачив.
Скільки разів було таке, що дружина зникає, а чоловік каже:
«Вона пішла, я не знаю, що з нею сталося»?
У дев'яти випадках з десяти це маячня. Винен чоловік.
Мене попросили зняти сорочку.
Шукали подряпини, сліди боротьби. На мені не було нічого такого.
Мене все питали: «Це не ви?» — Кажу, не я.
Під час допиту Ронні був стурбований, нервував.
Коли твою дружину знаходять убитою...
ти або вбитий горем, шокований тощо,
або ти нажаханий, що дізнаються, що це зробив ти.
Пішовши з офісу шерифа, я вирушив додому.
У кварталі поліцейські машини,
стежать за моїм домом.
Він швидко занепокоївся, що був підозрюваним,
і він ним був.
Я подзвонив дядькові, Генрі Сальсідо, адвокату.
Дядько сказав: «Не говори з ними. Уникай їх».
Це я і робив.
Мого батька з нами не було, тож коли мама вийшла за Ронні
і я дізналася, що матиму сестру,
подумала, що тепер ми матимемо повну родину:
Ронні, нова дитинка, мама, я.
Я була страшенно рада.
Страшенно.
Але, коли з мамою таке сталося,
я не лишилася з Ронні.
Приїхали родичі тата й негайно мене забрали.
Я дуже сумував, коли її забрали. Мене це зламало.
5 БЕРЕЗНЯ 1980 ДЕНЬ ПІСЛЯ ВБИВСТВА
Під час розтину, перш за все, перевірили на зґвалтування.
Але аналіз на зґвалтування в 1980-х був зовсім не такий, як сьогодні.
Кінчики її нігтів зрізали для аналізу,
бо під ними виявився матеріал,
і його могли порівняти з групою крові.
Також узяли мазки —
не для перевірки ДНК, а для виявлення наявності сперми.
Її привезли в морг.
Я поїхав туди й попросив подивитися, бо мав підготувати її похорон.
Витягли ту штуку. Вона була прикрита наполовину,
і я... у мене коліна підкосилися.
Я не міг повірити своїм очам.
Її обличчя просто не було.
Суцільна темрява, велика діра замість обличчя.
Я одразу сказав у бюро: «Хочу закриту труну.
І щоб дитинку сповили і поклали їй у руки,
щоб вони були разом вічно».
Слідчі говорили з багатьма друзями, родичами,
і дізнатися змогли лише це.
Виявилося, що останньою з Терезою говорила її сестра.
Тереза прийшла до сестри додому.
Сестра просила, щоб та залишилася, але вона не схотіла.
Тереза Брудро вийшла від сестри ввечері
і пішла вулицею.
Одна кузина пам'ятає, що за день до того, як її було знайдено мертвою,
вона хотіла поїхати на пляж.
Ні Тереза, ні Ронні не мали машини.
Було б нерозумно
їхати на пляж автостопом.
ВІЛМІНГТОН
Лишалося сподіватися, що хтось щось бачив.
Але це сталося вночі, а знайшли її вранці,
тож ніяких свідків не було.
Тоді було мало слідчих інструментів,
з якими можна було б з'ясувати, хто був її вбивцею.
Ронні, чоловіка Терези Брудро, розглядали
потенційним підозрюваним.
Після ретельного розслідування стало відомо, що Ронні мав алібі.
Ронні був у гаражі друга з кількома свідками
у ніч убивства його дружини.
Це практично очистило його від убивства.
І хоча поліцейські слідчі виключили Ронні,
не скасуєш того, що рідні й близькі
вважали його винним
у смерті їхньої дочки, матері, сестри.
Коли мені було вісім чи дев'ять років,
ми з кузиною переглядали коробки її матері, її шухляди,
і знайшли звіт про розтин моєї матері.
І я думаю: «Що? Казали, що вона втонула!»
І я досі уявляю собі, що вона втонула.
Думаю, це все сталося з нею?
Усі в її родині казали, що мою матір убив Ронні.
Я одразу в це повірила, бо вони дуже багато сварилися,
і я все це бачила.
Була з ними й бачила це кожного дня.
Шерифи вирішили, що я не підозрюваний.
Але нікого іншого не було, тож усі думали на мене.
Не передам, скільки в мене стріляли,
бо думали, що це зробив я.
Її рідні чи друзі — не знаю.
Але до її смерті в мене не стріляли.
Я був такий розбитий, що не хотів жити.
Якщо твоя дружина зникає під час сварки,
і в нас немає доказів,
які б вказували на когось іншого,
а у тебе лише алібі від близьких тобі людей,
законне воно чи ні,
у нас немає інших підозрюваних.
У нас не було очевидців.
Не було доказів, які можна було б використати.
Нічого не можна було вдіяти.
Убивство Терези Брудро так і не розкрили.
Справа кілька десятиліть пролежала завислою.
БРУДРО (1980)
Маленькою я плакала, кликала маму.
Роками ставила питання.
Я мала стільки питань, на які ніхто не хотів відповідати.
Ніхто про неї не говорив.
Ніхто не говорив про те, що сталося.
Мені ніхто нічого не казав.
Говорили: «Тихенько. Вона не повернеться».
Я звикла не мати батьків.
Порожнеча через матір не заповнилася.
І не заповниться ніколи.
Роками люди на мене вказували,
уникали, говорили за спиною.
Я так і не звик.
Я не думав про дочку. Не думав про Террі.
Працював, щоб обдовбуватися,
щоб не думати про той тиск,
коли люди ходять і кажуть: «О, це він. Він убив свою дружину».
Підрісши, я іноді бачила його на районі.
Я не хотіла говорити з Ронні. Не знала, що відчувати.
Думала: «Невже він справді...
Чи міг він насправді...»
Я почала розпитувати людей, бо це вони казали мені.
Я бачила, як вони сварилися, та чи міг він її вбити?
ДЕПАРТАМЕНТ ШЕРИФА ЛОС-АНДЖЕЛЕСУ ВІДДІЛ РОЗСЛІДУВАННЯ ВБИВСТВ
ЧЕРЕЗ 33 РОКИ ПІСЛЯ ВБИВСТВА ТЕРЕЗИ БРУДРО
Отримавши справу, я побачив культурний фон,
там був зв'язок.
У 80-х культура у Вілмінгтоні була приблизно такою ж,
як у східному Лос-Анджелесі, де я виріс.
Здебільшого латиноамериканці,
культура занижених автомобілів, банди, злочини.
Я бачив, як мої батьки іноді боялися...
Боялися кликати поліцію.
У 1980 році мені було 13, восьмий клас.
Якби ви мені сказали, що я займатимусь
розслідуванням убивства в Палос-Вердес-Естейтс,
який був за казна-скільки від східного ЛА, я б сказав, що ви здуріли.
Я ніколи не казав: «Хочу бути копом».
Це останнє, ким я себе уявляв.
Пристрасть з'явилася, коли я почав працювати
і став помічати, що ти можеш щось змінити.
Ральф мав стриманий, тонкий підхід.
Він кидав собі виклики і заробив ім'я.
Він не хотів підвищення. Він хотів бути чудовим детективом.
Мене завжди питають: «Як це — розслідувати вбивства?»
Це як жонглювати кульками в океані.
Ти не хочеш ні потонути, ні впустити кульку.
Розглядаючи стару справу,
доводиться долати багато різних речей.
Розслідування змінюється за 10, 15, 20 років.
З'являються різні техніки, різні процеси мислення.
Доводиться трохи попрацювати в старому стилі:
знаходити людей, знаходити свідків.
Але технологія тепер — величезний актив
у цих нерозкритих справах.
Ця справа 1980 року сталася за багато років до аналізів ДНК.
Є різні шляхи розслідування.
Зараз ми можемо повернутися, взяти докази
і розробити профілі ДНК.
З місця події збереглося кілька речових доказів.
Ми знали, що речей достатньо,
щоб їх можна було проаналізувати.
У департаменті шерифа був чудовий криміналіст.
Поки криміналістка опрацьовувала докази
і намагалася визначити, чи достатньо генетичного матеріалу,
ми усвідомили, що матеріалу для неї недостатньо.
Нігті виявилися не такими корисними, як ми сподівалися.
Інші докази зі сцени злочину теж не дуже допомогли.
На пляшці не було ні відбитків, ні ДНК.
Лише відбитки Терези на келиху.
Всупереч тому, що ви бачите в CSI та інших телесеріалах,
на жаль, люди не розбризкують свою ДНК
усім місцем злочину.
Ми змінили стратегію.
Довелося придумати інший спосіб встановити її вбивцю.
Тоді ми звернулися до коронера.
Коронери змогли дістати ДНК, знайдену на жертві.
Криміналістка взяла лобкове волосся
і промила його.
Те, що змилося, помістила в центрифугу,
що обертається і робить гранули.
Ці гранули вона змогла розглянути під мікроскопом
і визначити, чи є там генетичний матеріал.
Вона знайшла головку сперматозоїда.
І за нею вона змогла провести аналіз ДНК.
У нас була мета розробити профіль ДНК.
Іноді у вас є тілесна рідина,
але її недостатньо для повного профілю ДНК.
Іноді профіль частковий. Іноді ніякого.
Якщо доказів недостатньо, це глухий кут.
9 СІЧНЯ 2014 РОКУ ЧЕРЕЗ 34 РОКИ ПІСЛЯ ВБИВСТВА ТЕРЕЗИ БРУДРО
Детектив Ральф Ернандес узяв мою справу й подзвонив мені.
Мені було легко — він мене розумів.
Він знав мій стиль життя, бачив, що я пережив.
Залежність, банди, все.
Коли ти зі східного ЛА, ти все це знаєш.
Будучи копом, знаєш ще краще. Може, ти цього бачив більше за мене.
Він ставився до мене як до всіх.
Бачив у мені не мексиканця, а людину.
Я поговорив з ним і сказав, що маю ще деяку інформацію.
ОКРУГ ЛОС-АНДЖЕЛЕС ШЕРИФ
Ронні розповідає історію про те,
як одного вечора до нього підійшла
знайома з району і сказала: «Я почуваюся негарно.
Я це приховувала кілька років. Хочу, щоб ти знав».
Наприкінці 90-х я все ще був халепою,
сидів у барі.
Зайшла одна моя подруга, яку я вже давненько не бачив.
Підійшла до мене.
«Ронні, я знаю, хто вбив твою дружину».
Життя людей триває,
вони пам'ятають у яскравих подробицях
травматичний досвід минулого.
Вони усвідомлюють: «Так,
воно мене наздогнало. Треба комусь розповісти».
Зустрівши детектива Ральфа Ернандеса, я вже певний час був чистим.
Мене це так довго мучило.
Я подумав, настав час надати відповіді.
Вона була дівчиною мого друга.
Я її вже дуже довго не бачив.
Але хто я їй, щоб стежити за нею.
Під час розмови вона заплакала і каже: «Я знаю, хто її вбив».
ПОЛІЦЕЙСЬКИЙ ЗАПИС РОННІ ФІМАТТ І ДЕТ. ЕРНАНДЕС
Питаю її: «Тобто?»
Вона каже: «Двоє хлопців викрали мене і зґвалтували».
Хлопці її підібрали. Сказали: «Це на язик».
Вона сказала, щойно нанесла цю рідину на язик, уся заніміла.
Вона сказала, що чула і бачила, але не могла рухатися.
Наче паралізована.
Її катували, ґвалтували,
а потім вона чує, як вони кажуть:
«Що робитимемо з її тілом?»
«Кинемо туди, куди кинули Террі».
Але вона вистрибнула з вікна машини під час руху,
перехожий зупинився і допоміг їй, а ті втекли.
Той, про кого вона казала, — я його знав.
Добре знав.
З його характером усе сходилося.
Це інформація з других рук.
Дівчина каже Ронні, він — нам.
Треба знайти цю дівчину.
У мене з первісних звітів були адреси деяких людей,
які тоді жили в цьому районі.
Я постукав у кілька дверей.
Дізнався, що вона живе за межами штату.
Знайшов її номер і ми почали говорити.
Вона охоче співпрацювала й погодилася зустрітися.
Це дуже цінно.
Ми полетіли до неї.
Ральф поїхав у Техас поговорити з нею.
Тоді я зрозумів:
«Він зробить усе потрібне».
І у мене було гарне передчуття.
Я відчув, що 33 роки по тому нарешті знайшовся хтось на моєму боці.
ВІТАЄМО В ТЕХАСІ
Ми щойно прилетіли, як мені дзвонять криміналісти.
Кажуть:
«ДНК з вашої сцени знайшлося в системі CODIS».
Це було неймовірно.
Але це дещо збивало,
бо це була не та людина, про яку ми думали,
на яку нас навела
розповідь нашої інформаторки.
Це була зовсім інша людина.
Завдяки криміналісту в нас було ім'я.
Був збіг із чоловіком на ім'я Роберт Їніґес.
Хто цей Роберт Їніґес? Звідки він?
Чим займався? Де він був? Де він був 34 роки тому?
Роберта Їніґеса не було у справі.
Його не опитували.
Його імені ніде не згадувалося.
В оригінальних звітах була купа імен.
Його імені там не було.
Але це було дуже цікаво.
Ми повертаємося з іншого штату, де опитували інформаторку,
з історією якої зайшли в глухий кут.
Одразу починаємо
перевіряти Роберта Їніґеса,
я підняв звіти з його попередніх арештів.
У 1981 році Роберта Їніґеса заарештували за зґвалтування.
Жертвою в тій справі була автостопщиця, яку він підібрав
і зґвалтував.
Жертва про це заявила.
Його негайно заарештували.
Його звинуватили в суді.
Він мав відповісти на попередньому слуханні. Жертва прийшла свідчити.
Але незадовго до суду
жертву не змогли знайти,
справу закрили, а його відпустили.
Перемотаємо до 1982 року.
Його заарештовують за ще одне зґвалтування,
цього разу засуджують і саджають у тюрму.
Так його ДНК опинилося в базі CODIS.
Оскільки збіг за CODIS — єдиний наш інструмент і зачіпка,
ми зобов'язані взяти так званий підтверджувальний зразок.
Нам треба було взяти у нього для підтвердження зразок ДНК
і порівняти його з ДНК з результатів коронера.
Отже, наш наступний крок — знайти пана Їніґеса.
Детектив Ральф Ернандес спитав мене, чи знаю я, хто цей Роберт Їніґес.
Я сказав, ні, але це обнадіювало.
ДНК завжди показує винуватців.
І тепер ДНК була.
Лишалося знайти цього чоловіка.
Секс-злочинці мають відмічатися в день народження.
День народження пана Їніґеса був приблизно за чотири місяці
з моменту, коли детектив Ернандес виявив, що він підозрюваний.
Тож найпростіше було знайти пана Їніґеса,
поїхавши туди, де він відмічається.
Їніґес у відділку Гарбор, готується відмітитися як секс-злочинець.
На той момент я хочу дізнатися про нього більше.
Ми хотіли встановити, де він жив,
де був, хто його сім'я, хто його друзі,
бо так, можливо, виявиться зв'язок з Терезою.
І я хочу отримати зразок його ДНК.
Ми сказали, хто ми, звідки,
і він погодився з нами говорити.
- Вас посадили у 80-му чи... - Здається, у 80-му.
Перш ніж сісти, де ви жили?
Здається, я жив у Вілмінгтоні у...
У домі мачухи з моїм татом.
Я небагатьох знав у Вілмінгтоні.
Тобто...
Я там вештався, але...
нікого звідти не знав.
У мене не було великого плану.
Моя перша думка була: «Будь собою. Поговори з ним, заспокой його».
І звідси все почало розвиватися.
- Ви ходили на вечірки на пляжі? - Ні.
- Ніколи не ходили? - Ні.
Ніколи не були в Малаґа-Коув, Палос-Вердес-Естейтс?
Ральф вирішив бути дуже
неконфліктним.
Він поводиться так, щоб Їніґесу було комфортно,
потім він перевіряє ту інформацію, якою володіє,
і дивиться, чи вписується Їніґес у якусь історію.
Розкажіть про справу з вашим арештом.
Я повіз її на Редондо.
І ми зайнялися сексом.
Вона відмовлялася, але потім...
Потім вона здалася і...
- І вам висунули зґвалтування. - Так.
Вас відпустили, бо вона не прийшла.
Ясно.
Вам ім'я «Тереза» щось говорить?
- Ні. - Ні? Зовсім нічого?
Іноді його видавали груди.
Як люди кажуть, важке дихання.
Коли у них зашкалює пульс
і через сорочку стукає серце.
Він важко дихав і очевидно нервував.
Я покажу вам деякі фото.
Давайте.
Ви знаєте цю дівчину? Пригадуєте її?
- Ні. - Ні?
Цю пані знайшли мертвою на пляжі.
Ви її точно не впізнаєте?
Тереза Брудро.
- Ні. - Це 1980 рік, березень.
Ні, нічого.
Заперечення були дуже важливими, бо у нас був потужний ДНК-доказ.
Якби він сказав нам: «Я зустрічався з Терезою в її чоловіка за спиною,
мав тієї ночі з нею секс»,
це б ускладнило нашу справу.
Ні.
Ні?
Тому заперечення було набагато сильнішим.
Чи були причини,
з яких ваша ДНК опинилася на місці злочину?
Ні, це...
Ні, не має бути.
- Немає? - Ні.
Ось ми тут.
Ви нам можете допомогти.
Бо ваша ДНК була на місці злочину.
Не знаю, яким чином.
Я її навіть не знаю.
Хочеш гарних стосунків з підозрюваним — дай йому щось.
У мене для нього була інформація, і він мав її знати,
тож це могло стимулювати його щось сказати,
щоб допомогти нам дістатися правди.
А раптом він мав правдоподібне пояснення?
А що, як він цього не робив?
Ви на 100 % впевнені, що ваша ДНК тут ні до чого?
- Ні. - Тоді...
Погодитеся дати нам мазок з рота?
Добре.
Я вам дуже вдячний.
Я пішов з допиту Їніґеса,
твердо вірячи, що це наш клієнт,
але важливіше було побудувати справу і знати напевно:
«Так, це він», і тоді його арештовувати.
Ротовий мазок з ДНК пана Їніґеса
дозволив департаменту шерифа провести підтверджувальний аналіз.
СУДМЕДЕКСПЕРТ ОКРУГУ ЛОС-АНДЖЕЛЕС
За ним був збіг.
Збіг, доведений статистикою,
а саме один на 82,5 трильйона,
коли на землі лише сім мільярдів людей.
Тож один на 80 із чимось трильйонів —
це доволі сильний збіг.
У цьому випадку ясно, що він убивця.
Питання в тому,
що ще можна зробити, щоб ще підкріпити справу.
Справа про зґвалтування у 1981 році була надзвичайно важливою,
бо Їніґес побачив жінку
на автобусній зупинці у Вілмінгтоні і запропонував її підвезти.
У нас був факт, що Терезу востаннє бачили у Вілмінгтоні,
є потенційна схожість у способі дій
і, на щастя, мені вдалося знайти й опитати
жертву зґвалтування 1981 року.
ПОЛІЦЕЙСЬКИЙ ЗАПИС — 2017
Я не подорожувала автостопом, а просто йшла.
Він зупинився і запропонував підвезти.
Я погодилася.
Її розповідь схожа на те, що,
на нашу думку, сталося з Терезою.
Наскільки ви впевнені, що він вас змусив... зґвалтував?
На 100 %.
Я перестала опиратися, бо він погрожував убити.
Їй погрожували. Вона здалася.
Терезу побили й убили.
Я гадаю, Тереза відбивалася,
і Їніґес виконав свою погрозу.
Це були дуже потужні відомості,
які ще сильніше склеїли нашу справу.
Займаючись старою завислою справою,
я завжди хочу говорити з підозрюваними, якщо є така можливість.
Самостійно їх оцінювати.
Бачити, як вони відповідають на мої питання.
Я хочу бачити, чи не зроблять вони ще гірше.
У чому вони зізнаються? Що я дізнаюся?
Це єдина можливість поговорити з ними.
Коли справу порушено, я вже не маю права з ними говорити.
Роберт Їніґес сказав Ральфу Ернандесу, що ніколи не зустрічав жертву,
не займався з нею сексом, що ніколи не був у Палос-Вердес-Естейтс,
у Малаґа-Коув, на тому пляжі.
Чим наполегливіше він це заперечуватиме,
тим краще рухатиметься справа,
бо я міг довести, що це неправда.
Джон хотів піти зі мною опитати з Роберта Їніґеса ще раз.
Ми пішли поговорити з ним.
ПОЛІЦЕЙСЬКИЙ ЗАПИС — 2017
ПІДОЗРЮВАНИЙ РОБЕРТ ЇНІҐЕС ДЕТ. РАЛЬФ ЕРНАНДЕС І ДЖОН ЛЬЮЇН
Вітаю, мені треба поговорити з Робертом.
- Хто ви? - Я Ральф.
Він мене знає.
А це Джон.
Друга бесіда була не ідеальна.
Частково були присутні його дружина і його дочка.
Там була його сім'я.
Заходьте.
Дякую.
Ви його наче арештувати хочете.
- Боже, ні. Ми лише... - Гаразд.
Ні, ми звідси підемо. Лише десять хвилин, якщо можна.
І трошки приватності, якщо ви не проти.
Чому? Він від мене нічого не приховує.
- Не приховую. - Нічого.
Ми одне одному кажемо все.
Просто ми поважаємо його почуття і хотіли поговорити з ним
без інших людей, якщо йому некомфортно.
- Але якщо... - Вона може слухати.
Малоймовірно, що він сказав би дружині,
яка не була з ним під час убивства:
«До речі, ти знаєш, що я ґвалтував і вбивав людей
до наших стосунків?»
Ми хотіли зробити це приватно, і скільки б ми це не пропонували,
його позиція була: «Ні, у нас немає секретів», і так далі.
Довелося опитувати при ній.
- Вислухайте. - Я не причетний до цього.
Роберте, вислухайте.
Він не хоче визнавати цього перед ними,
і коли Джон почав трохи тиснути подробицями,
той почав заперечувати.
Став оборонятися.
Я стоятиму на своєму. Я її не знаю.
Я її не бачив, не зустрічав.
Під час допиту Джон звинуватив Їніґеса в убивстві.
- Кажете, ви ніколи її не зустрічали. - Ні!
То що ви скажете про...
Як думаєте, який вид ДНК ми знайшли?
Імовірно, сперму.
Так. Тож скажете мені, як таке можливо?
Не має бути, бо я її навіть не знаю.
Я її ніколи не зустрічав.
- Роберте... - Я тут не причетний.
ЛОБКОВЕ ВОЛОССЯ ПОКІЙНОЇ
Ваша сперма була на лобковому волоссі цієї мертвої жінки.
Цю мертву жінку знайшли біля того місця,
де через рік ви підібрали Лорі ****.
Цій жінці проломили голову.
Тиск на нього призвів до ще більшого заперечення,
але Джон змусив його визнати, що він сам би не повірив у ці заперечення.
Тож коло замкнулося.
Ви б погодилися, що, якщо в ній ваша сперма,
це означає, що ви її знали
і займалися з нею сексом
тієї ночі на пляжі?
Так, це було б логічно.
Якби ви зараз сиділи на моєму місці,
повірили б у свої слова?
- Скажіть. - Я б повірила.
Пані, я питаю не вас.
Якби ви були на моєму місці, повірили б у цю історію?
Ні, я б у це не повірив.
Гадаю, 12 присяжних теж не повірять.
На його обличчі було видно смирення,
ніби він знав, до чого все йде.
Будь я проклятий, якщо знову сяду за те, чого не робив.
Гаразд, слухайте.
Ваша ДНК...
Я вас розумію. Моя ДНК на ній, але я не знаю як.
Ми закінчили? Це вже дратує.
Так, я викличу адвоката.
- Чекайте. Слухайте. - Ми закінчили?
- Закінчили. Усе. - Роберте... Ні, слухайте.
Більше нічого казати.
Якщо ви скажете піти, ми підемо.
- Так. - Так.
Пані, я говорю до нього.
- Я хочу, щоб ви пішли. - Гаразд.
Гаразд. Як скажете.
Ми були впевнені, що нам достатньо.
У нас була ДНК. Були заперечення Їніґеса.
Були деякі його зізнання. Він попався.
ВЕРЕСЕНЬ 2017 РОКУ ЗА 37 РОКІВ ПІСЛЯ ВБИВСТВА ТЕРЕЗИ БРУДРО
Вересень 2017 року, ми нарешті робимо свій хід.
Команда спостереження стежить за Їніґесом від його дому.
Зупиняємо його поліцейською машиною.
Його арештовують за вбивство.
Він небагато казав, та це й не мало значення.
У нас було достатньо доказів та інформації.
Пам'ятаю, як я вийшов і подзвонив Ронні.
Дзвонить телефон. Бачу — детектив Ральф.
Думаю: «От чорт.
Він щось рано».
Я нервуюся, починаю притупувати ногами.
Відповідаю.
Каже: «Ронні». Питаю: «Що там, Ральфе?»
Він питає: «Ви сидите?» І моє серце вистрибує.
Кажу: «Ми його спіймали.
Висуваємо звинувачення».
Я розплакався.
Сидів у машині й плакав, 45 хвилин.
Це був дуже емоційний дзвінок.
Мені подзвонили, кажуть:
«За годину дамо пресконференцію.
Знайшли людину, що вбила вашу матір».
Я почала ридати. Не могла повірити.
Кажуть: «Вам треба в центр ЛА, негайно».
Я не змогла приїхати.
Але мій вітчим, звісно, був там. Він ходив на все це.
ПРЕСКОНФЕРЕНЦІЯ, ДЕПАРТАМЕНТ ШЕРИФА 9 ВЕРЕСНЯ 2017 Р.
Пресконференція насправді була для Ронні,
щоб він міг усе розповісти пресі
й показати, що він пережив.
Детективе.
Дякую.
У день пресконференції я стояв позаду.
Нервувався.
Я пітнів і починав виглядати як Руді Джуліані.
Тепер ми б хотіли представити вам Ронні Фіматта,
тодішнього чоловіка Терези Брудро.
- Ронні. - Дякую.
Добридень.
Це були довгі 37 років,
я довго чекав на цей день.
Я хочу подякувати родині за те, що вірили в мене,
підтримували, а ще хочу подякувати цим людям.
Без них мене б тут сьогодні не було.
Це довгий час для моєї ситуації.
Для нерозуміння, що, як і чому.
І...
Я радий, що цей день настав.
Дуже дякую.
Тепер усі знають, що то був не я.
З мене зняли цей тягар.
Тепер люди знають правду.
Для мене було важливо зробити це для Ронні.
Коли мені сказали, що це не він, що це інша людина,
думаю, боже...
Ми намагалися побудувати стосунки.
Але...
Так. Не все вдається.
2 жовтня 2017 року
я подала скаргу на Роберта Їніґеса.
Перший пункт — убивство, другий — зґвалтування.
Зважаючи на обставини, закон і докази,
ми не могли висунути звинувачення щодо дитини.
ФІМАТТ — ДРУЖИНА ТЕРРІ ЕНН 1959–1980 ДОЧКА СОФІЯ 1980
Перш ніж ми встигли обрати присяжних для розгляду справи,
підсудний через адвоката
заявив, що хоче досудову угоду.
Він хотів зізнатися у вбивстві другого ступеня,
що передбачає покарання від 15 до довічного,
і визнати, що він убив Терезу.
Думаю, він не хотів, щоб його дружина
і падчерка почули всі подробиці злочину.
Тож, якщо ви на його місці, і вас однаково визнають винним,
можливо, ви оберете варіант,
у якому наполягатимете на своїй невинності у приватних розмовах з ними.
ЧОЛОВІК ЗАСУДЖЕНИЙ ДО 15 ЧИ ДОВІЧНОГО ЗА ХОЛОДНОКРОВНЕ ВБИВСТВО ВАГІТНОЇ
Їніґеса засудили у жовтні 2019.
Минуло 37,5 років.
А до дня засудження — всі 40.
І я живу із цими муками щодня.
Якби обвинуваченого визнали винним на суді,
мінімумом було б довічне без шансу на умовно-дострокове.
З визнанням провини — довічне з умовно-достроковим через 15 років.
Але з присяжними не буває напевно,
тож це ризик.
Гадаю, у його віці від 15 до довічного...
він не вийде.
Тепер я спокійно спатиму,
знаючи, що він вже нікому не нашкодить.
Мені сильно полегшало, коли все це скінчилося.
Для мене це було приголомшливо.
Тепер я можу зцілюватися.
Я замовив у квітковій крамниці біля Малаґа-Коув
гарний вінок у формі хреста.
Я ЛЮБЛЮ СОФІЮ ФІМАТТ СПОЧИНЬ З МИРОМ. УСЕ СКІНЧЕНО!
Забрав його. Ми всі приїхали у фургоні.
Ми були там з родиною. Вони встановили вінок,
а на стрічці написано: «Усе скінчено».
УСЕ СКІНЧЕНО!
Дивне було відчуття.
Я був там пару разів, але тепер ми засудили Їніґеса.
Ми мали відповіді.
Ральф Ернандес вчинив зі мною правильно. Добув справедливість.
Він дав мені все, щоб я міг лишити це позаду.
Я безмежно вдячний за його роботу.
Він благочестивий мексиканець. Я кажу: «Ви молодець, Ральфе.
Пишайтеся собою».
Я дуже пишаюся.
Було чудово дістати для родини відповіді.
Це дуже тішило, бо ти розумієш, що плоди твоєї праці,
усіх тих годин, тих років...
Ти щось змінив.
Усі справи про зникнення проходять через відділ убивств.
Якщо хтось зник, постає питання:
чому?
Батько трьох дітей, двометровий Сміт, зник.
ЗНИКЛА ЛЮДИНА
Ґевін Сміт був керівником у Fox. Він був справжньою легендою.
Було вкрай незвично, щоб хтось такий, як він,
розчинився в повітрі.
- Відбувалося дещо дивне. - Він був у сум'ятті.
У Ґевіна був палкий роман.
Це загадка, але хтось же щось знає.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда