A LOS ANGELES MEGYEI SERIFFHIVATAL
AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK LEGNAGYOBB SERIFFHIVATALA,
AMELY AZ ORSZÁG LEGNÉPESEBB MEGYÉJÉÉRT FELELŐS.
A LEGBRUTÁLISABB, LEGBONYOLULTABB GYILKOSSÁGOK UTÁN NYOMOZNAK.
EZEK AZ Ő TÖRTÉNETEIK.
1980. MÁRCIUS 4.
Aznap éjjel épp végeztem az éjszakai járőrözéssel.
A társammal hazafelé készülődtünk,
mikor egy RAT Beach-en talált esetleges holttestről érkezett bejelentés.
Malaga Cove-on át vezetett az út ahhoz a partszakaszhoz.
Ha bejelentés érkezik egy állítólagos óceánparti holttestről,
első gondolatod, hogy az illető részeg,
valaki biztos orra bukott, legfeljebb sérültünk van.
Arra, amit találtunk, nem számítottam.
Megoldatlan gyilkossági ügy volt, teljes homály fedte az elkövető kilétét.
Igazi bűnügyi rejtély, szemtanúk nélkül.
Végül 33 évvel később én kaptam meg az ügyet.
Felmerül a kérdés, hogy vajon az elkövető mit művelt
az elmúlt 33 évben.
Ki tudja, mi mindent úszhatott meg!
A Los Angeles Megyei Seriffhivatal a szakma krémje.
A legnagyobb ügyek némelyikét Los Angelesben tárgyalják.
Itt 110%-ot kell nyújtanod!
Ez emberölés. Nincs ennél súlyosabb bűncselekmény.
A szenvedély és a kötelességtudat mindennél fontosabb.
A felfedett igazság az igazságszolgáltatás alapja.
GYILKOSSÁGI ÜGYEK: LOS ANGELES
Még 2013-ban azzal fordultam a csapatom hadnagyához,
hogy szívesen átvennék pár ügyet.
Egy 1980. évi akta is az asztalán hevert.
Az esetről készült jelentések felkeltették az érdeklődésemet.
Ha nő az áldozat, mindig a lányaimra gondolok.
A jelentéseket olvasva elmerengtem: „A mindenit! Jó pár helyre elmegyek majd,
mert fel kell keresnem mindenkit, aki szerepel az eredeti jelentésekben!”
Felkerestem David Byingtont, az eset helyszínelőjét.
Telefonon beszéltünk. Remekül emlékezett az ügyre!
Azért emlékezett rá ilyen jól,
mert 1980-ban újonnan került az osztályhoz.
Abban az évben rendőr voltam Palos Verdes Estates városában.
Palos Verdes Estates Los Angeles egyik kisebb, déli elővárosa.
Gyönyörű sziklák, kastélyok vidéke. A várost tehetős emberek lakják,
a legtöbb ház jócskán dollármilliókat ért
már az 1970-es években is.
Ami az ottani gyilkosságokat illeti,
ilyesmi alig fordult elő.
Akkoriban 21 éves lehettem.
Igazából egyedül voltam, még csak egy-két hónapja járőröztem.
Mikor kiértem a helyszínre, és ráébredtem, hogy gyilkossággal lehet dolgunk,
elfogott a remegés.
Palos Verdes Estates-ben egy nőt holtan találtak a Malaga Cove Beach-en.
A jelek szerint szexuálisan bántalmazták,
fejtájékon ütötték-verték.
Egy szörfös találta meg a táskáját, benne az irataival.
Így azonnal megtudtuk, hogy ő Teresa Broudreaux
az onnan 20 kilométerre fekvő Wilmingtonból és mindössze 20 éves.
Életjeleket kerestünk, emlékszem arra, amikor először próbáltam.
A test érintésre melegnek tűnt,
de nem tudtam megállapítani, hogy az ő pulzusát érzem
vagy csak a sajátomat.
Részben az idegesség tehette.
Láttam, hogy a fiatal nő egy pár térdzoknitól eltekintve
teljesen meztelen.
Mintha lábbal az óceán felé néző testhelyzetbe igazították volna.
Az arcát rengeteg vér borította,
a haj összecsomósodott a vértől.
A haja félrehúzása nélkül alig lehetett látni az arcát.
A homlokán zúzott seb volt látható
és a hasán is friss sérülések nyomai mutatkoztak.
Bűnügyi helyszínné nyilvánítottuk a partot.
Olyan gyorsan jött a dagály,
hogy kénytelenek voltunk felemelni és arrébb vinni a holttestet.
Eközben a társam tartotta a lány fejét.
Ahogy feljebb értünk a parton, azt mondta:
„Jaj ne! A kezem már a fejében van!”
A lány tarkóján óriási seb tátongott.
Tudtuk, hogy nem baleset történt.
Ms. Broudreaux az első gyilkossági ügyem áldozata volt.
Ez a legnagyobb bűn: elvenni egy másik ember életét.
Ilyen ügyet semmiképp sem szeretnél elszúrni!
A Palos Verdes Estates-i Rendőrség egy kisebb hivatal.
A bűntény nagysága megkövetelte,
hogy olyan hatósághoz forduljunk,
amely megfelelően folytathat le egy gyilkossági nyomozást.
A Los Angeles-i Seriffi Hivatal a legjobb hírében állt.
Amikor a Los Angeles-i seriff gyilkossági csoportja kiérkezett,
végig jegyzeteltem.
Bármelyik ügyész megmondhatja: nem annyi a dolgunk, hogy elítéljük az embereket.
Hisz arról is gondoskodnunk kell, hogy megfelelően hajtsák végre
az eljárást, amin keresztülmennek egy eset kivizsgálása érdekében!
Nem támaszkodhatunk másra, csak...
térfigyelő kamerákra, szemtanúkra és tudományos bizonyítékokra.
Márpedig 1980-ban ezekből
közel sem állt annyiféle a rendelkezésünkre, mint manapság.
A helyszínen nem kerültek elő az áldozat ruhái.
Egy üveg alkoholt és néhány poharat találtunk,
némelyikben szeszes itallal,
nem messze a helytől, ahol eldobhatták a nő táskáját.
Akkor ebből arra következtethettem volna,
hogy biztosan volt ott még valaki,
aki az áldozattal együtt iszogatott a gyilkosság előtt.
Abroncsnyomokat is láttunk.
Határozottan úgy vélték, ezek a gyanúsított járművétől származnak,
csakhogy az abroncs kopottas volt,
így a mintázata nem hagyott elég mély nyomot,
nem készülhetett öntvény róla.
A Los Angeles megyei seriff gyilkossági nyomozói
azonnal nekiláttak a családtagok, az áldozathoz
legközelebb álló emberek
és azon információk felkutatásának, amelyeket követhettek,
amelyek elvezethették őket a lehetséges gyanúsítotthoz.
Megállapították, hogy a nő egy Ronnie Fematt nevű úr felesége volt.
Amikor megismertem, Teresa 18 vagy 19 éves lehetett. Én 20 éves voltam.
A barátaimmal Wilmington keleti partján lógtunk,
és az egyik lány magával hozta Teresát.
TERESA FÉRJE
Mikor megláttam, azt gondoltam: „Hű!”
Nagyon önálló, határozott lány volt.
Fogalmam sincs, mit látott bennem!
A barátaimmal drogokhoz nyúltunk, épp csak kipróbáltuk.
De amikor összejöttünk Terrivel, ultimátumot adott nekem:
„Ezzel le kell állnod, édesem!”
Könnyű döntés volt.
Két és fél éve voltunk együtt, amikor arra gondoltam:
„Ezt a lányt szeretném feleségül venni!”
Vágytam rá, vágytam egy családra, meg akartam állapodni.
Így is tettem, elvettem feleségül.
Nem sokkal ezután teherbe esett.
Azt mondták, kislány lesz.
Úsztam a boldogságban!
Az, ahogyan végeztek Teresával, önmagában is rendkívül nyugtalanító volt.
Erőszakos halált halt, beverték a koponyáját
és valószínűleg szexuálisan bántalmazták.
De az, hogy ezután kiderült, hogy több hónapos terhes volt,
és ezzel még egy élet siklott ki, ért véget,
hihetetlenül szomorú!
Ráadásul már eleve, a tragédiától eltekintve is anya volt.
Volt egy Linda nevű négyéves kislánya.
Az a nap, 1980. március 4. az életem egyik legszörnyűbb napja.
A nagymamám azt mondta, hogy anyukám az óceánba fulladt.
TERESA LÁNYA
És hogy a mennybe megy az angyalokkal.
És hogy nem fog visszajönni.
Kezelhetetlenné váltam.
Nem akartam a nagynénémmel lenni,
nem akartam sem a nagyimmal, sem az apukámmal lenni.
Csak anyát akartam.
Nem értettem, miért nem jöhet vissza.
Úgy éreztem, eltűnt az egyetlen ember, aki valaha is szeretett és megvédett,
és nem maradt senki, aki szeressen.
Amikor először láttam, Linda talán kétéves lehetett.
Még gügyögött, tudják? Nem nagyon beszélt.
Ennivalóan édes kislány volt, nagyon is!
Egy cseppet sem zavart, hogy nem a saját gyerekem.
Kávéházasat játszottunk. Felvette a rendelésem,
kiment a konyhába, és azt játszotta, hogy ételt készít.
Jó gyerek volt.
Imádtam ezt!
Ronnie-val készítettünk egy étlapot, azt odavittem anyának.
Anya megkérdezte: „Hányat kér, asszonyom?”
Azt feleltem: „Kettőt kérek!”
Anya gyertyalángon sütötte a sajtot nekem.
Nem értem, miért éppen gyertyalángon, de így volt!
Ronnie feleségül vette, állítólag szerette őt,
a sajátjaként nevelte a lányát.
Ez nem zárja ki, hogy gyanúsítottá váljon.
Elveszthette a fejét, lehetett rossz pillanata, rossz hete. Ki tudja?
Ronnie-val az elsők között beszéltek
a seriff gyilkossági nyomozói.
A seriffek kihallgattak, minden kérdésükre válaszoltam.
Március 3-án a helyi főiskola óráit látogattam.
Semmi extra.
Művészettel foglalkoztam, ahhoz értettem.
Hazaérve azt mondtam az asszonynak:
„Gyere, menjünk el George barátomhoz!”
Általában a garázsban lógtunk, ittunk, cigiztünk.
El is mentünk.
Ő nem vett részt semmiben.
Terhes volt.
Nem szeretett volna a garázsban éjszakázni,
megértettem, hogy haza akar menni.
Hazamentünk.
Azt mondtam: „Visszamegyek!” Erre ő: „Nem akarom, hogy visszamenj!”
„Nem mehetsz vissza!” Erre én: „De igen, megyek!”
„Ne, jobb, ha nem mégy!” „Terri, visszamegyek!”
Ekkor kiléptem az ajtón.
Ebbe az irányba indultam a barátomhoz.
Ajtócsapódást hallottam, és láttam, hogy Terri a sikátor felé megy.
A sikátor egyik kapujából átjáró nyílt egy másik utcára.
Arrafelé lakott a nővére, pár háznyira.
Gondoltam, dühös,
biztos átmegy a testvéréhez, kipanaszkodja magát, elhord mindennek,
nem eshet bántódása.
Csakhogy azután...
soha többé nem láttam!
Hányszor előfordul, hogy a férj a feleség eltűnése után azt állítja,
a nő egyszerűen elment, nem tudja, mi történt vele!
Ez tízből kilencszer hazugság, a férj az elkövető.
Levetették velem az ingem,
karmolásnyomokat, védekezésből eredő sebet kerestek, hiába.
Egyre csak kérdezgettek: „Nem maga tette?” Mondtam, hogy nem.
Ronnie nyugtalankodott a kihallgatás alatt, ideges volt.
Ha kiderül, hogy a feleségedet meggyilkolták...
teljesen összetörsz, sokkos állapotba kerülsz vagy ilyesmi.
Esetleg attól félsz, rájönnek majd, hogy te ölted meg.
A seriffhivataltól egyenesen hazamentem.
Rendőrautók parkoltak a közelben,
a rendőrök átkutatták a házam.
Egyből elfogta a félelem, hogy ő lehet a gyanúsított.
Az is volt.
Felhívtam a nagybátyámat, Henry Salcidót, aki büntetőjogász.
A nagybátyám azt mondta: „Ne beszélj velük, kerüld őket!”
Így tettem.
Apa nélkül nőttem fel, így amikor anya hozzáment Ronnie-hoz,
és megtudtam, hogy kis testvérem lesz,
az volt az első gondolatom, hogy végre egy család leszünk:
Ronnie, a baba, az anyukám és én,
szóval nagyon izgatott voltam.
Úgy örültem!
De az anyával történtek után
nem maradtam Ronnie-val.
Apám családja rögtön magához vett.
Nagyon hiányzott, amikor elvitték. Majd belepusztultam!
1980. MÁRCIUS 5. – EGY NAPPAL A GYILKOSSÁG UTÁN
HALOTTKÉM
A boncolás során nőgyógyászati vizsgálatot végeztek,
de 1980-ban nem volt annyi eszközük a nemi erőszak megállapításához, mint ma.
Levágták a nő körmét,
mert úgy tűnt, mintha lenne alatta valamilyen anyag,
amit összevethetnek a nő vércsoportjával.
Kenetet is vettek tőle,
amit nem DNS-vizsgálatra használunk, de sperma kimutatására alkalmas lehet.
Elvitték a halottasházba.
Elmentem, hogy láthassam, meg kellett szerveznem a temetését.
Csak félig húzták el róla a leplet,
de máris... megroggyant a térdem.
Nem hittem a szememnek!
Ki sem lehetett venni a vonásait!
Teljes sötétség, lyuk tátongott az arca helyén.
Rögtön mondtam a vállalkozónak, hogy zárt koporsót szeretnék,
a magzatot pedig bepólyázva tegyék a karjaiba,
hogy örökké együtt legyenek.
A nyomozók sok baráttal, családtaggal beszéltek,
igazából ennyit tehettek.
Megtudták, hogy Teresát a nővére látta utoljára.
Teresa átment a testvéréhez,
aki azt szerette volna, hogy ott maradjon, de ő nem így tett.
Teresa Broudreaux éjszaka távozott a testvérétől,
gyalog járta az utcát.
Az egyik unokatestvére úgy emlékezett, egy nappal azelőtt, hogy holtan találták,
ki akart menni az óceánpartra.
Teresának és Ronnie-nak sem volt kocsija.
Nem észszerűtlen feltételezés,
hogy esetleg stoppolni szeretett volna a partig.
Csak a szemtanúkra támaszkodhattak,
de mivel ez éjszaka történt, és kora reggel találtak rá a holttestre,
egyetlen szemtanú sem jelentkezett.
Nem sok olyan nyomozati eszköz állt rendelkezésre,
mellyel a gyilkos kilétére fényt deríthettek volna.
Ronnie-t, Teresa Broudreaux férjét lehetséges gyanúsítottnak tekintették.
Alapos nyomozással megállapították,
hogy Ronnie-nak volt alibije.
Ronnie sok szemtanú jelenlétében egy barátja garázsában tartózkodott
a felesége megölése éjjelén.
Ez gyakorlatilag felmentette a felesége meggyilkolásának gyanúja alól,
ám a rendőrségi nyomozók hiába zárják ki Ronnie-t mint gyanúsítottat,
ez a családtagok és a szeretteik fejéből
nem űzi ki azt a gondolatot, hogy ő a felelős
a lányuk, az anyjuk, a húguk haláláért.
Nyolc- vagy kilencéves lehettem,
amikor az unokatestvéremmel átnéztük anya dobozait, fiókjait,
és megtaláltuk a boncolási leleteit.
Csak néztem: „Micsoda? Azt mondták, vízbe fulladt!”
Még mindig ebben a hitben voltam, mivel nekem ezt mondák.
Nem értettem: „Ez mind vele történt?”
Anya családjából mindenki azt állította, hogy Ronnie ölte meg az anyámat.
Azonnal elhittem, mert sokat veszekedtek,
és én ennek mindig a tanúja voltam.
Minden egyes nap a tanúja voltam ennek.
A seriffek arra jutottak, hogy nem vagyok gyanúsított,
de mást nem gyanúsítottak, így mindenki azt gondolta, hogy én voltam.
Azt sem tudom, hányszor lőttek rám,
mert azt hitték, én tettem.
Nem tudom, Terri rokonai vagy a barátai voltak-e.
A halála előtt senki sem akart lelőni.
Akkora megrázkódtatásban volt részem, hogy élni sem akartam.
Ha a feleséged eltűnik egy vita hevében
és nincs semmi bizonyítékunk arra,
hogy valaki más követte el a gyilkosságot,
neked pedig mindössze hozzád közel álló személyektől van alibid,
legyen az az alibi valós vagy sem,
ha nincs más gyanúsított...
Hiányoztak a szemtanúk.
Akkoriban nem igazán voltak felhasználható bizonyítékaink.
Nem maradt semmi, amit még megtehettek volna.
A Teresa Broudreaux-gyilkosság végül megoldatlan eset maradt.
Döglött aktaként évtizedekre háttérbe került.
Kis koromban egyre csak sírtam anyám után.
Folyton faggatóztam az évek alatt.
Olyan sok kérdést tettem fel, amire senki sem volt hajlandó válaszolni!
Senki sem akart anyáról
vagy a történtekről beszélni.
Senki sem mondott el nekem semmit!
Csak azt hajtogatták: „Hallgass! Nem jön vissza!”
Mondhatni megszoktam, hogy nincsenek szüleim.
Az anya után maradt űrt soha nem sikerült betölteni.
Nem hiszem, hogy ez lehetséges.
Az emberek éveken át mutogattak rám,
kerültek, kibeszéltek a hátam mögött.
Nem dolgoztam fel.
Nem gondoltam a lányomra, sem Terrire.
Azért dolgoztam, hogy betéphessek,
és ne kelljen megküzdenem a teherrel,
hogy a városban mutogatnak rám: „Nézd, ő az! Ő ölte meg a feleségét!”
Idősebb koromban néha láttam a környéken mászkálni Ronnie-t.
Nem akartam beszélni vele, azt sem tudtam, hogyan érezzek.
Azon tűnődtem: „Vajon tényleg ő volt...?”
„Igazán ő tehette...?”
Másokat kérdezgettem, hiszen tőlük tudtam.
Sokszor láttam őket veszekedni, de képes lehetett megölni anyát?
LOS ANGELES MEGYEI SERIFFHIVATAL, GYILKOSSÁGI IRODA
A TERESA BROUDREAUX- GYILKOSSÁG UTÁN 33 ÉVVEL
Amikor hozzám került az ügy, a kulturális hátteret tekintve
figyeltem fel egy összefüggésre.
Az 1980-as évekbeli Wilmington kulturálisan nagyon hasonlított
East Los Angeleshez, ahol felnőttem.
Túlnyomórészt latin-amerikai lakosság,
ültetett autók, bandák, bűnözés.
Néha észrevettem, hogy a szüleim...
féltek kihívni a rendőrséget.
Akkor, 1980-ban nyolcadikos, 13 éves voltam.
Ha akkor azt mondják nekem, hogy majd
olyan gyilkossági ügyben nyomozok, amely Palos Verdes Estates-ben történt,
ami egész más világ, mint East LA, bolondnak nevezem az illetőt!
Soha nem voltam az a kölyök, aki zsaru akar lenni.
Meg sem fordult a fejemben.
Csak akkor vált szenvedéllyé, amikor munkába álltam,
és feltűnt, hogy mennyi jót lehet tenni.
Ralph visszafogott, árnyalt megközelítést alkalmazott.
Kihívásokat állított maga elé, nevet szerzett magának.
Ralph nem előléptetésre vágyott, átkozottul jó nyomozó akart lenni.
Folyton azt kérdezik tőlem, milyen a gyilkosságiaknál dolgozni.
Mint labdákkal zsonglőrködni az óceánban!
Nem akarsz megfulladni, de a labdát se ejtheted le.
Ha előveszel egy döglött aktát,
rengetegféle akadályt kell leküzdened!
A nyomozás sokat változott az előző évtizedekhez képest.
Új technikák és szemléletmódok alakultak ki.
Végső soron a hagyományos nyomozói munka is szükséges, nemde?
Embereket, szemtanúkat kell keresned!
Akárhogy is, a technológia manapság óriási előnyt jelent számunkra
ezeknél a megoldatlan ügyeknél.
Hiszen ez az eset 1980-ban, évekkel a DNS-vizsgálatok előtt történt.
Többféle megközelítést alkalmazhatunk a nyomozásban.
Visszatérhetünk az ügyre, elővehetjük a bizonyítékokat,
DNS-profilokat alkothatunk.
Számos bizonyítékot megőriztek a bűntett helyszínéről.
Tudtuk, hogy ezek elegendőek
és van köztük olyasmi, amin vizsgálatokat végezhetünk.
A seriffhivatalnál dolgozott egy kiváló kriminológus.
Amikor megvizsgálta a bizonyítékokat,
és próbálta megállapítani, hogy van-e elég genetikai anyag,
amiből, mint tudjuk, nagyon kevés állt rendelkezésére,
a levágott körmök nem bizonyultak olyan hasznosnak, mint reméltük.
A helyszínen talált többi bizonyíték sem segített.
Az alkoholos üvegen nem volt ujjlenyomat, sem DNS.
A poháron csak Teresa ujjlenyomatát találta.
A helyszínelőkkel és más hasonló sorozatokkal ellentétben
az emberek a való életben sajnos nem szórják szét a DNS-üket mindenfelé,
bárhol is legyen tetthely.
Stratégiát kellett váltani
és más módszerrel azonosítani a gyilkost!
Áttértünk a halottkémtől származó bizonyítékokra.
A halottkémi hivatalnak sikerült kinyernie az áldozaton talált DNS-t.
A kriminológus a szeméremszőrzetet
lényegében megmosta,
majd a mosóvizet beleöntötte egy olyan centrifugába,
amely gyakorlatilag galacsint gyúrt az anyagból.
Ezt már megvizsgálhatta mikroszkóp alatt,
hogy megállapítsa, van-e örökítőanyag a galacsinon.
Egyetlen spermiumfejet talált.
Végül ezen sikerült DNS-vizsgálatot végeznie.
Ezzel az volt a cél, hogy DNS-profilt alkossunk,
mert néha hiába állnak rendelkezésre a testnedvek,
az nem feltétlenül elég a teljes DNS-profilhoz.
Előfordul, hogy a profil részleges vagy hiányzik.
Ha nincs elég bizonyíték, a nyomozás zsákutcába fut.
A TERESA BROUDREAUX-GYILKOSSÁG UTÁN 34 ÉVVEL, 2014. JANUÁR 9-ÉN
Ralph Hernandez nyomozó átvette az ügyem, és felhívott.
Megkönnyebbülés volt számomra, hogy megért engem.
Ismerte az életstílusom, tudta, min mentem keresztül.
Tudott a függőségről, a bandákról, mindenről,
mert aki East LA-ből származik, ismeri a helyzetet.
Ha zsaru, akkor még inkább. Valószínűleg nálam is jobban ismeri.
Úgy kezelt, mint bárki mást.
Nem a mexikói származásom miatt, hanem mert ember vagyok.
Így hát beszéltem vele és elárultam, hogy plusz információm van.
LOS ANGELES MEGYEI SERIFF
Ronnie arról számolt be nekünk,
hogy a környéken élő nőismerőse
egy este így szólt hozzá: „Figyelj! Rosszul érzem magam.”
„Évekig magamban tartottam, de szeretném, ha tudnál róla!”
A ’90-es évek végén még mindig magamon kívül voltam.
Egy bárban ültem.
Belépett a bárba az egyik barátom, akivel jó ideje nem találkoztam.
Odajött hozzám:
„Ronnie, tudom, ki ölte meg a feleséged!”
Az emberek élik tovább az életüket,
de élénk részletességgel emlékeznek
a múltjuk traumatikus eseményeire.
Majd ráébrednek: Tudod, mit?”
„Nem hagy nyugodni, valakinek el kell mondanom!”
Mikor megismertem Ralph Hernandezt, egy ideje már józan voltam.
Olyan régóta voltak rossz érzéseim ezzel kapcsolatban!
Úgy gondoltam, ideje választ kapnom.
Az egyik haverom barátnője volt az.
Rég láttam, nem tudtam, mi lehet vele,
mert nem tartjuk a kapcsolatot.
Beszélgetni kezdtünk, elsírta magát: „Tudom, ki ölte meg!”
Visszakérdeztem: „Hű! Ezt hogy érted?”
Azt felelte: „Két fickó elrabolt és szexuálisan kínzott.”
A férfiak felvették őt a kocsijukkal, és így szóltak: „Ezt öntsd a nyelvedre!”
Amint a folyadék a nyelvére került, elkábult.
Látott és hallott, de nem tudott megmozdulni.
Mintha megbénult volna.
Megkínozták, szexuálisan bántalmazták,
aztán hallotta, amikor így szóltak:
„Mit csinálunk a hullájával?”
„Odavisszük, ahol kidobtuk Territ!”
Ám ő kiugrott a mozgó jármű ablakán,
egy járókelő megállt segíteni, a támadói elhajtottak.
Ismertem azt, akiről beszélt.
Jól ismertem.
Egyes ismertetőjegyei alapján ő lehet az.
Másodkézből származó információ. A lány mondta Ronnie-nak, Ronnie nekünk.
Meg kellett találnunk a lányt!
Az eredeti jelentésekben feltüntették
néhány környékbeli ember lakcímét.
Bekopogtattam pár ajtón,
és megtudtam, hogy a nő már egy másik államban él.
Egy telefonszám is szereztem, sikerült beszélnünk.
Nagyon együttműködő volt, hajlandónak mutatkozott a találkozásra,
ami nagy dolog!
Repülőre ültünk.
Ralph elment Texasba, hogy beszéljen vele.
Abban a pillanatban tudatosult bennem:
„Ez a fickó megtesz mindent, amit lehet!”
Ez nagyon jó érzéssel töltött el.
Úgy éreztem, 33 év után valaki végre mellettem áll!
ÜDVÖZÖLJÜK TEXASBAN!
Épp csak megérkeztünk, amikor hívtak a bűnügyi laboratóriumtól.
A laboráns elújságolta:
„Egyezést kaptunk az adatbázisban a helyszínen talált DNS-re!”
Hihetetlen volt!
Ám kissé zavarba ejtő is,
mert az új bizonyíték szerint nem az az ember tette, akire gondoltunk.
Eltérő irányba mutatott,
mint amerre az informátor beszámolója alapján indultunk.
Teljesen más személyről volt szó.
A kriminológusnak hála meglett a név.
Egy Robert Yniguez nevű férfi DNS-ével mutattak ki egyezést.
GÉPJÁRMŰNYILVÁNTARTÁS
Ki volt Robert Yniguez? Honnan érkezett?
Mit tett? Ki volt ő? Hol volt 34 évvel ezelőtt?
Robert Yniguez sehol sem szerepelt az aktában.
Nem volt azok között, akiket kihallgattak,
még csak meg sem említették a nevét.
Az eredeti jelentésekben rengeteg név szerepelt,
de az övé nem.
Akárhogy is, ez nagyon izgalmas volt!
Így hát visszatértünk az informátorhoz tett utunkról,
ami zsákutcának bizonyult.
Gyorsan megkezdtük a Robert Yniguezt érintő háttérnyomozást,
a korábbi letartóztatásai bűnügyi jelentéseit is elővettük.
Ráadásul 1981-ben Robert Yniguezt nemi erőszakért tartóztatták le!
1980. MÁRCIUS – BROUDREUX-GYILKOSSÁG 1981. FEBRUÁR – YNIGUEZ LETARTÓZTATÁSA
Az áldozata egy stoppos volt, akit felvett,
majd ezután megerőszakolta.
Az áldozat feljelentést tett.
A férfit az eset után azonnal letartóztatták.
Bíróság elé állították.
Előzetes tárgyaláson vett részt.
Az áldozat tanúskodni érkezett.
Valamivel a tárgyalás előtt viszont
nehézség adódott az áldozat felkutatásánál,
ejtették a vádat, őt pedig elengedték.
1981. JÚNIUS – EJTIK YNIGUEZ ÜGYÉT
Ezután előreszaladunk 1982-be. Újabb nemi erőszakért tartoztatták le.
Ezúttal elítélték, és börtönbe került.
Ez az ítélet vezetett oda, hogy a DNS-e bekerült az adatbázisba.
Mivel azonban az adatbázis találata csak nyomozati eszköznek és nyomnak tekinthető,
etikai elvárás, hogy úgynevezett „megerősítő mintát” szerezzünk.
DNS-mintát kellett vennünk tőle, hogy megerősítsük az eredményt
és összevessük azt a halottkém vizsgálatából szerzett bizonyítékkal.
Így következő lépésként Mr. Yniguezt kellett megkeresnünk.
Ralph Hernandez nyomozó megkérdezte, hogy tudom-e, kicsoda ez a Robert Yniguez.
Nemmel válaszoltam, de erősen reménykedtem.
A DNS mindig lebuktatja a rosszfiúkat!
És végre volt DNS!
Már csak meg kellett találniuk a pasast.
A szexuális bűnelkövetők adatbejelentésre kötelesek a születésnapjukon.
Mr. Yniguez születésnapja úgy négy hónappal azután következett,
hogy Hernandez nyomozó lehetséges gyanúsítottként azonosította.
Mr. Yniguezt akkor lehetett a legegyszerűbben megtalálni,
amikor megteszi az adatbejelentést.
NÉGY HÓNAPPAL KÉSŐBB
Yniguez a San Pedro-i rendőrségre érkezett a szexuális bűnelkövetői adatbejelentésre.
Addigra igyekeztem több adatot szerezni róla.
Biztosan akartuk tudni, hol lakott,
hol tartózkodott, kikből állt a családja, kik voltak a barátai,
mert esetleg kapcsolat lehetett közte és Teresa között.
Emellett DNS-mintát akartam venni tőle.
Elmondtam neki, kik vagyunk, honnan érkeztünk,
és hajlandó volt beszélni velünk.
- A '80-as években börtönbe került. - Talán '80-ban.
Hol lakott a börtön előtt?
Hát...
Azt hiszem, Wilmingtonban éltem...
a mostohaanyámnál, az apámmal.
Nem sok helybelit ismertem.
Mármint...
Kocsikáztam arrafelé, de...
nem igazán ismertem ott senkit.
Ami azt illeti, nem különösebben volt stratégiám.
Arra gondoltam, majd természetesen viselkedek, fesztelenül beszélgetek vele.
Ebből indult ki minden.
- Bulizott valaha az óceánparton? - Nem.
- Soha nem járt ki a partra? - Nem.
Palos Verdes Estates-ben, a Malaga Cove Beach-en sem járt?
Nem.
Ralph erősen konfliktuskerülő megközelítést vett fel.
Arra törekedett, hogy Yniguez nyugodt maradjon,
így vehessék sorra, hogy ő milyen információkkal rendelkezik,
és ebből megtudhassuk, hogy beleillik-e egy bizonyos történetbe.
Beszéljen az ügyről, amiért letartóztatták!
A Redondo Beach-re vittem a nőt,
- és hát szexeltünk. - Aha.
Hát igen, elutasította, de azután...
végül engedett, és...
- Nemi erőszakkal vádolták. - Igen.
Elengedték, mert a nő nem jelent meg.
- Aha. - Értem.
Mond valamit a Teresa név?
- Nem. - Nem? Semmit?
Valamit megfigyeltem a mellkasán.
Afféle nehézlégzésként jellemezhető.
Átlátszik a felsőjén, amikor megemelkedik a pulzusa
vagy a szíve hevesebben ver.
Láthattad, amikor mély levegőt vett, feltűnően ideges volt.
Hadd mutassak néhány képet!
Rendben.
Ismeri ezt a lányt? Emlékszik rá egyáltalán?
- Nem. - Nem?
Nem.
A hölgyet holtan találták az óceánparton.
Biztos benne, hogy nem ismerős önnek?
Teresa Broudreaux.
- Nem. - Ez 1980-ban, 1980 márciusában történt.
Nem, kicsit sem!
A tagadás nagyon fontos volt, erős DNS-bizonyíték állt rendelkezésünkre.
Ha azt mondja, hogy a férj tudtán kívül járt Teresával
és aznap éjjel szexelt vele,
az bonyolította volna az ügyet.
Nem.
- Nem? - Nem.
Ezért a tagadás sokkal többet ért.
Előfordulhat bármilyen okból,
hogy a DNS-e megtalálható a helyszínen?
Nem, az...
Nem, az lehetetlen!
- Lehetetlen? - Az!
Azért jöttünk, mert tudjuk, hogy segíthet nekünk.
Ugyanis megtaláltuk a DNS-ét a helyszínen.
Nem értem... Nem tudom, hogy lehet ez. Nem is ismerem azt a lányt.
Ha összhangra törekszel a gyanúsítottal,
valamit el kell árulnod neki!
Információm volt a számára, amiről tudnia kellett,
aminek a hatására esetleg olyasmit mondhat,
ami az igazsághoz vezet minket.
Hisz mi van, ha hihető magyarázattal szolgálhat?
Mi van, ha mégsem ő tette?
Tehát nem lesz gond az ön DNS-ével?
- Nem. - Akkor...
esetleg hajlandó lenne nyálmintát adni nekünk?
Rendben.
Ezt nagyra értékelem!
Abban a meggyőződésben távoztam
Yniguez kihallgatásáról, hogy megvan az emberünk,
de fontosabb volt, hogy felépítsem az ügyet és akkor tartóztassam le,
ha biztosan tudom, hogy ő az.
A Mr. Yniguez szájüregéből vett DNS-mintán
a seriffhivatal elvégezhette a megerősítő vizsgálatot.
LOS ANGELES MEGYEI ORVOSSZAKÉRTŐI HIVATAL – HALOTTKÉM
Valóban egyezett,
és ezt az egyezést a statisztika is megerősítette,
ami egy a 82,5 billióhoz.
Úgy, hogy a Földön hétmilliárd ember él!
Tehát egynek lenni a több mint 80 billióhoz
igen jelentős egyezés!
Ebben az esetben nagyon egyértelmű volt, hogy ő a gyilkos.
A kérdés már csak az,
hogy mivel teheted még megalapozottabbá az ügyet.
Az 1981-es nemierőszak-ügy rendkívül fontos volt,
mert Yniguez Wilmingtonban odahajtott egy nőhöz,
aki egy buszmegállóban várt, és felajánlotta neki, hogy elviszi.
Tudtuk, hogy Teresát Wilmingtonban látták utoljára
és az elkövetési mód bizonyos hasonlóságokat mutat.
Szerencsére sikerült megtalálnom és kikérdeznem
az 1981-es nemi erőszak áldozatát.
2017. – RENDŐRSÉGI FELVÉTEL A TÚLÉLŐVEL
Mikor találkoztam vele, nem stoppoltam, csak sétáltam.
Megállt a kocsival, megkérdezte, hogy elvihet-e.
Igent mondtam.
Hasonló körülményekről számolt be,
mint amiket Teresa esetén feltételezünk.
Mennyire biztos abban, hogy ez a férfi kényszerítette... vagyis megerőszakolta?
Teljesen.
Egy idő után nem ellenálltam, mert azzal fenyegetett, hogy megöl.
Megfenyegették, ezért megadta magát.
Teresát megverték és megölték.
Úgy vélem, Teresa védekezett,
Yniguez pedig beváltotta a fenyegetését.
Ez rendkívül meggyőző bizonyíték volt,
még inkább megalapozta az ügyünket.
Amikor döglött aktával van dolgom,
mindig személyesen akarok beszélni a gyanúsítottal, ha módomban áll.
Személyesen szeretném értékelni,
látni akarom, hogyan reagál a kérdéseimre,
kíváncsi vagyok rá, hogy nem keveri-e bele magát még jobban.
Mit fog az illető bevallani? Mivel lesz majd problémám?
Ez az egyetlen alkalmam arra, hogy beszéljek vele.
Ha elindítják az eljárást, már nem tehetem meg.
Robert Yniguez Ralph Hernandeznek azt mondta, nem találkozott az áldozattal,
nem szexelt vele,
és hogy sosem járt Palos Verdes Estates-nél,
Malaga Cove-ban vagy azon a partszakaszon.
Minél határozottabban tagadja ezt,
az annál jobbat tesz az ügy menetének,
mert bizonyíthatom, hogy nem mond igazat.
John velem szeretett volna jönni Robert Yniguez újabb kihallgatására,
ezért együtt beszéltünk vele.
2017. – RENDŐRSÉGI FELVÉTEL
GYANÚSÍTOTT: ROBERT YNIGUEZ, NYOMOZÓK: RALPH HERNANDEZ, JOHN LEWIN
Jó napot... Robertet keressük!
- Ki maga? - Ralph vagyok.
Már ismer engem.
Ő pedig John.
A második kihallgatás nem sikerült túl jól.
Egy részén ott volt a felesége, a lányai is otthon tartózkodtak.
A családja körében találtuk.
Jöjjenek be!
Köszönöm!
Úgy néznek ki, mint akik le akarják tartóztatni!
- Jaj, dehogy! Mi csak... - Oké.
Dehogy, máris megyünk. Tíz percet kérek!
És ha nem bánja, csak vele beszélnénk!
Miért? Nincs rejtegetnivalója előttem!
- Nincs rejtegetnivalóm. - Semmi.
Mindent elmondunk egymásnak.
Szerettük volna megadni neki a tiszteletet,
hogy nem mások jelenlétben beszélünk vele, ha így kéri,
- de ha ez... - Dehogy, maradhat!
Erősen valószínűtlen, hogy elmondta volna a feleségének,
aki a gyilkosság idején még nem volt együtt vele.
„Remélem, tudod, hogy megerőszakoltam és megöltem másokat
a kapcsolatunk előtt!”
Magunk közt szerettünk volna beszélni vele, de bárhogy erősködtünk,
kitartott amellett, hogy nincs titka és hasonlók,
ezért a nő előtt kellett kihallgatnunk.
- Figyeljen! - Semmi közöm az ügyhöz!
Robert, hallgasson meg!
Nem akarta a családja előtt bevallani mindezt,
így mikor John nyomást gyakorolt rá, hogy részletesebben beszéljen az esetről,
tagadni kezdett.
Erősen védekezővé vált.
Kitartok amellett, amit mondtam! Nem ismerem őt!
Sosem láttam. Nem találkoztunk.
John a kihallgatáskor meggyanúsította Yniguezt a gyilkossággal.
- Azt mondta, egyáltalán nem ismeri őt. - Nem is!
Akkor mit gondol...
Ön szerint miféle DNS-ét találtuk meg?
Valószínűleg a spermámat.
Pontosan. Elmondaná, hogyan lehetséges ez, Robert?
Nem lehetséges, mert nem ismerem!
Nem találkoztunk, nem láttam!
- Robert... - Nincs hozzá közöm!
AZ ELHUNYT SZEMÉREMSZŐRZETE
A halott nő szeméremszőrzetén találtuk az ondóját.
A halott nőt majdnem ugyanott vették fel,
ahol maga kevesebb mint egy év múlva felvette Lorit.
Ennek a nőnek szétverték a fejét.
A nyomásgyakorlás még több tagadáshoz vezetett,
de John elérte, hogy belássa: ő maga sem hiszi el a tagadásait!
Ezzel bezárult a kör.
Egyetért ön azzal, hogy ha a spermája a nőben volt,
az azt jelenti, hogy ismernie kellett őt,
és hogy lefeküdt vele
aznap éjjel a parton?
Igen, ez logikus lenne.
Ha ön ülne itt a helyemben,
elhinné magának, amit mond?
- Mondja csak! - Én elhinném neki!
Asszonyom, nem önt kérdeztem!
Ha itt ülne a helyemben, elhinné azt a történetet? Mondja!
Nem hinném el azt a történetet.
Szerintem a 12 esküdt sem fogja.
Beletörődő képet vágott,
tudta, mire megy ki a játék.
Rohadjak meg, ha visszamegyek a börtönbe azért, amit el sem követtem!
Jól van, figyeljen!
A DNS-e...
Értem magát! Megtalálták a DNS-em a nőn, de nem tudom, hogyan!
Végeztünk? Kezdek dühbe gurulni!
Igen, ügyvédet hívok! Szerzünk egy ügyvédet!
- Várjon! Figyeljen! - Végeztünk?
- Végeztünk! Ennyi! - Robert... ne, figyeljen!
Nincs más mondanivalóm!
Ha azt kéri, hogy menjünk el, elmegyünk.
- Igen! - Igen!
Asszonyom, nem önhöz beszélek!
- Menjenek el! - Rendben.
Jól van. Ahogy gondolja!
Már biztosan elég bizonyítékot szereztünk.
Megvolt a DNS-minta és Yniguez tagadása.
Részben beismerte. A markunkban tartottuk.
2017. SZEPTEMBER – 37 ÉVVEL A TERESA BROUDREAUX-GYILKOSSÁG UTÁN
Végül 2017 szeptemberében léptünk.
A megfigyelő csapatunk követte Yniguezt, amikor elhagyta az otthonát
Az egyik rendőrautónk félreállította,
majd a rendőrök letartóztatták gyilkosságért.
Nem mondott sokat, de ez már nem számított.
Így is bőven volt felmutatható bizonyíték és információ.
Még mindig emlékszem arra, amikor felhívtam Ronnie-t.
Csörgött a telefon, ránéztem a kijelzőre: „Ralph nyomozó”.
Erre én: „A francba! Túl korai lenne!”
Ideges lettem, a lábammal doboltam.
Felvettem.
Beleszólt: „Ronnie!” Erre én: „Mi újság, Ralph?”
Azt kérdezte: „Ülsz?” Majd kiugrott a szívem!
Azt feleltem: „Elkaptuk!”
„Vádat emelünk ellene!”
Elsírtam magam.
Csak ültem a kocsimban, és 45 percen át zokogtam.
Érzelmekkel teli beszélgetés volt.
Azzal hívtak fel telefonon:
„Egy óra múlva sajtótájékoztatót tartunk!”
„Megtalálták azt, aki megölte az édesanyját!”
Sírva fakadtam. El sem tudtam hinni!
Azt mondták, azonnal menjek Los Angelesbe.
Nem értem oda.
De a mostohaapám ott volt, persze, mindenen részt vett.
SAJTÓTÁJÉKOZTATÓ, 2017. SZEPTEMBER 9.
Valójában az volt a sajtótájékoztató lényege,
hogy Ronnie elmondhassa a történetét a sajtónak,
elmesélhesse, min ment keresztül.
Nyomozó úr!
Köszönöm!
A sajtótájékoztatóról készült felvételen hátul állok.
Kicsit feszült voltam.
Izzadtam, és pont úgy kopaszodtam, mint Rudy Giuliani.
Most pedig szeretnénk bemutatni Ronnie Femattot,
aki akkoriban Teresa Broudreaux házastársa volt.
- Ronnie! - Köszönöm!
Üdvözlöm önöket!
Több mint 37 év telt el,
régóta vártam erre a napra.
Köszönöm a családtagjaimnak, hogy mindig hittek bennem,
mindig mellettem álltak! Köszönöm ezeknek az embereknek is,
mert nélkülük ma nem állnék itt.
Amin keresztülmentem, az rég történt.
Értik, milyen bizonytalansággal járt nem tudni, hogy miért vagy hogyan történt?
És...
Örülök, hogy ez a nap eljött!
Köszönöm szépen!
Már mindenki tudja, hogy nem én voltam!
Levették rólam a terhet.
Az emberek megtudták az igazat.
Ez számomra és Ronnie számára is fontos volt.
Amikor közölték velem, hogy nem ő tette, hanem az férfi,
azt mondtam: „Atyaég!”
Próbáltunk kialakítani egy kapcsolatot,
de...
Hát igen, nem mindig jönnek össze a dolgok.
Ezután 2017. október 2-án
vádat emeltem Robert Yniguez ellen.
Az első vádpont gyilkosság volt, a második nemi erőszak.
A fennálló körülmények, jogrendszer és bizonyítékok alapján
a magzatot illetően nem emelhettünk vádat.
FELESÉGE – LEÁNYA
Az esküdtválasztás és az ügy bírósági tárgyalása előtt
a vádlott a jogi képviselőjén keresztül
jelezte, hogy vádalkut kíván kötni.
Hajlandó volt bűnösnek vallani magát másodfokú emberölésben,
melyre 15 évtől életfogytig terjedő börtönbüntetés szabható ki.
Hajlandó volt bevallani, hogy ő ölte meg Teresát.
Véleményem szerint valószínűleg nem akarta, hogy a felesége
és a mostohalánya hallja a bűncselekmény részleteit.
Ha az ő helyében lennél és mindenképpen elítélnének,
akkor talán azt a lehetőséget választod,
amellyel ártatlannak mondhatod magad a családoddal folytatott beszélgetésekben.
EGY FÉRFIT 15 ÉVTŐL ÉLETFOGYTIG TERJEDŐ BÖRTÖNBÜNTETÉSRE ÍTÉLTEK
Yniguezt 2019 októberében ítélték el.
Nos, 37 évről beszélünk,
az elítélése napjáig 40 év telt el.
Én minden egyes nap kínokat élek át!
Ha a vádlottat tárgyaláson ítélik el, legalább
szabadlábra helyezés nélkül letöltendő életfogytiglani börtönbüntetés az ítélet.
A megkötött vádalkuval azonban feltételesen szabadlábra helyezhető.
De mivel sosem tudni, az esküdtek hogyan döntenek,
ez kockázatos.
A 67 ÉVES SAN PEDRÓI ROBERT ALLAN YNIGUEZT 15 ÉVRE ÍTÉLTÉK
Azt hiszem, az ő korában ez a legalább 15 év...
Nem fog kijutni!
Abban a tudatban hajthatom párnára a fejem éjszakánként,
hogy másnak már nem árthat!
Megkönnyebbültem, amikor vége lett,
nagyon megterhelő volt számomra.
Kezdődhet a gyógyulás!
Egy Malaga Cove-környéki virágboltból rendeltem a tiszteletére
egy nagyon szép, kereszt alakú koszorút.
TERRI – SOFIA FEMATT NYUGODJATOK BÉKÉBEN! VÉGE!
Átvettem, és egy nagy autóban közösen utaztunk oda.
A családdal tartottunk. Kitették a koszorút,
rajta a szalaggal: „VÉGE!”
VÉGE!
Furcsa érzés volt ott lenni.
Jó párszor jártam arra, de most, hogy Yniguezt elítéltük,
megvoltak a válaszaink.
Ralph Hernandez jót tett velem! Igazságot szolgáltatott nekem.
Mindent megadott ahhoz, hogy magam mögött hagyhassam az egészet.
Nem köszönhetem meg eléggé a munkáját!
Belevaló mexikói amerikai! Azt mondhatom: „Így bizony, Ralph!”
„Büszke lehetsz magadra!”
Büszke is vagyok!
Jó érzés volt, hogy válaszokat adhattam a családnak.
Hatalmas elégtételt jelentett,
mivel ebből tudhatod, hogy a munkád gyümölcse,
a sok óra, a sok év...
igenis számított!
A KÖVETKEZŐ RÉSZ
Minden eltűnt személy aktája a Gyilkossági osztályhoz kerül.
Ha valaki eltűnik, az a nagy kérdés, hogy...
„Miért?”
Smith, a két méter magas, háromgyerekes apa eltűnt.
ELTŰNT SZEMÉLY
Gavin Smith a Fox ügyvezetője volt, nem hétköznapi ember.
Meglehetősen szokatlan, hogy olyasvalaki, mint ő,
csak úgy eltűnjön.
- Van itt néhány furcsaság. - Őrlődött.
Gavin perzselő viszonyt folytatott.
Rejtély, de valaki egész biztosan tud valamit!
A feliratot fordította: Poór Anikó