LOS ANGELES POLITIDISTRIKT ER LANDETS STØRSTE POLITIDISTRIKT
OG TJENER NATIONENS MEST BEFOLKEDE AMT.
DE EFTERFORSKER DE MEST BRUTALE OG KOMPLICEREDE MORD.
DETTE ER DERES HISTORIER.
4. MARTS 1980
Den 4. marts 1980 havde jeg nattevagt som patruljebetjent.
Min partner og jeg var ved at få fri,
og vi fik et opkald om et muligt lig på RAT Beach.
Det var en strand, der var tilgængelig gennem Malaga Cove.
Når man bliver kaldt ud til et lig på stranden,
tænker man straks: "Vi har en fulderik.
Vi har en, der snublede og faldt, måske har vi en såret."
Jeg var ikke forberedt på det, vi fandt.
Det var en uopklaret mordsag, som fra en krimi,
et mysterium uden vidner.
Treogtredive år senere fik jeg sagen.
Man tænker på, hvad gerningsmanden har lavet de sidste 33 år.
Hvad er de ellers sluppet afsted med?
LA politidistrikt er de bedste af de bedste.
Nogle af de mest kendte sager bliver ført i Los Angeles.
Man skal være 110 procent dedikeret.
Det er mord. Det er den alvorligste kriminalitet.
Det hele kan koges ned til passion og pligtfølelse.
Retfærdighed kommer med sandheden.
I 2013 gik jeg til min politikommissær.
Jeg sagde: "Jeg vil gerne have nogle sager."
Han havde en sag fra 1980 på sit skrivebord.
Jeg blev fascineret af at læse rapporterne i sagen.
Når ofret er en kvinde, tænker jeg på mine døtre.
Jeg læste rapporterne
og tænkte: "Det her fører mig mange forskellige steder hen."
For jeg skal finde alle de folk i de originale rapporter.
Og jeg finder David Byington, den første betjent på stedet.
Vi taler i telefon. Han kunne godt huske sagen.
Han huskede denne sag,
fordi han var nybegynder i afdelingen i 1980.
I 1980 var jeg politibetjent i Palos Verdes Estates.
Palos Verdes Estates er en lille forstad syd for Los Angeles.
Smukke klipper, palæer, folk med høj indkomst bor der,
og de fleste huse er godt oppe i millionklassen,
selv tilbage i 70'erne.
Mord i Palos Verdes Estates
var meget sjældne.
På det tidspunkt var jeg 21 år gammel.
Jeg havde kun været på patrulje alene i en måned eller to.
Da jeg ankom til gerningsstedet og indså, at vi havde et potentielt mord,
begyndte jeg at ryste.
Der blev fundet en kvinde død på stranden ved Palos Verdes Estates i Malaga Cove,
og hun var umiddelbart blevet udsat for seksuelt overgreb
og blevet slået i hovedet.
En surfer havde fundet hendes taske med hendes id.
Vi fandt ud af, at det var Teresa Broudreaux fra Wilmington,
kun 19 km væk, og hun var kun 20 år gammel.
Jeg husker, at jeg prøvede at tjekke hendes livstegn.
Kroppen var varm at røre ved,
men jeg vidste ikke, om det var hendes puls,
eller om jeg mærkede min egen puls.
Jeg tror, det var nerverne.
Jeg kunne se, at den unge dame var helt nøgen,
bortset fra et par knæhøje sokker.
Hun lod til at være lagt i en position, hvor hendes fødder vendte mod havet.
Hun havde en stor mængde blod i ansigtet.
Hendes hår var sammenfiltret i blodet.
Det var svært at se hendes ansigt uden at flytte håret.
Hun havde, hvad der lignede en flænge i panden
samt nogle blå mærker og nylige skader på maven.
Stranden var et gerningssted.
Tidevandet kom hurtigt ind,
så vi måtte samle hende op og flytte hende væk.
Da vi gjorde det, prøvede min partner at støtte hendes hoved.
På vej op ad stranden, sagde min partner:
"Åh nej, min hånd forsvandt ind i hendes hoved."
Hun havde et stort sår i baghovedet.
Vi vidste, det ikke var et uheld.
Frk. Broudreaux var mit første offer i en drabssag.
At tage et menneskeliv er den ultimative forbrydelse.
Man vil bestemt ikke kvaje sig.
Palos Verdes Estates politidistrikt er en mindre afdeling.
Forbrydelsens omfang gjorde,
at vi måtte kontakte en større afdeling,
som kunne klare en drabsefterforskning,
og Los Angeles politidistrikt var kendt som de bedste.
Da Los Angeles' drabsafdeling dukkede op, noterede jeg alt, hvad de gjorde.
Enhver anklager vil sige, at vores job ikke kun er at få folk dømt.
Det er også for at sikre, at proceduren, man følger,
når man efterforsker en sag, er korrekt.
Man afhænger af
overvågningskameraer, vidner eller videnskabelige beviser.
I 1980 havde man ikke nær så mange
af de ting, som man har nu.
Ofrets tøj blev ikke fundet på gerningsstedet.
Vi fandt en lille flaske alkohol og et par glas,
hvor et af dem stadig havde alkohol i,
tæt på der, hvor tasken var blevet smidt.
Det fik mig til at tro,
at der tydeligvis var en anden,
der drak med ofret før mordet.
Vi så også, at der var dækspor.
De var overbevist om, at det var spor fra den mistænktes bil.
Men dækket var noget slidt.
Dækmønsteret var ikke dybt nok, så de kunne ikke tage aftryk af sporene.
LA's drabsafdelings kriminalbetjente
gik straks i gang med at kontakte de pårørende,
folk tættest på ofret,
for at finde noget, der kunne føre til en potentiel mistænkt,
så man kunne følge de spor.
De fandt ud af, at hun var gift med en mand ved navn Ronnie Fematt.
Da jeg mødte Teresa, var hun måske 18, 19. Jeg var omkring 20.
Jeg hang ud med min ven i det østlige Wilmington.
En af pigerne havde Teresa med.
Da jeg så hende, tænkte jeg: "Wow."
Hun var meget selvstændig, meget viljestærk.
Jeg ved ikke, hvad hun så i mig.
Mig og mine venner tog stoffer og sådan noget.
Men da jeg og Terri fandt sammen, gav hun mig et ultimatum.
Hun sagde: "Stop med det der."
Det gav sig selv.
To og et halvt år efter tænkte jeg:
"Det er hende, jeg vil giftes med."
Jeg ville have hende, en familie og slå mig ned.
Så det gjorde jeg. Vi blev gift.
Hun blev gravid kort efter.
De sagde: "Det bliver en pige."
Jeg var så lykkelig.
Måden, Teresa blev dræbt på, var ekstremt oprørende.
Det var en voldelig død, hvor hun fik hovedet knust
og måske udsat for seksuelt overgreb.
Vi fandt ud af, at hun var langt henne i sin graviditet,
så der var endnu et liv, der også blev afsporet og endte,
og det er utrolig trist.
Ud over den tragedie var hun faktisk allerede mor.
Hun havde en fireårig datter, Linda.
Den 4. marts 1980 var en af de værste dage i mit liv.
Min bedstemor sagde, at min mor var druknet på stranden.
Hun skulle op i Himlen med englene.
Og hun ville ikke komme tilbage.
Jeg blev helt umulig.
Jeg vil ikke have min tante.
Jeg ville ikke have min bedstemor. Jeg ville ikke have min far.
Jeg ville bare have min mor.
Jeg forstod ikke, hvorfor hun ikke kom tilbage.
Det føltes, som om den eneste, der elskede og beskyttede mig, var væk.
Og der var ingen tilbage, der elskede mig.
Da jeg mødte Linda, var hun nok to år gammel.
Hun talte stadig som en baby. Hun var ikke så verbal.
Vildt nuttet. Det var hun virkelig.
Det generede mig overhovedet ikke, at hun ikke var min.
Vi legede "café". Hun tog imod min bestilling
og gik ud i køkkenet og lod, som om hun lavede mad.
Hun var en sød pige.
Jeg elskede det.
Jeg lavede menuen med Ronnie. Så gav jeg den til min mor.
Hun sagde: "Hvor mange vil du have, frue?" Jeg ville sige: "To, tak."
Og hun lavede toast under levende lys.
Jeg ved ikke, hvorfor det var levende lys, men ja.
Ronnie giftede sig med en kvinde, som han elskede,
og opfostrede hendes datter som sin egen.
Men det udelukker ham ikke som mistænkt.
Han kunne være gået amok, haft et dårligt øjeblik, en dårlig uge.
Ronnie var en af de første,
drabsafdelingens kriminalbetjente talte med.
Kriminalbetjentene afhørte mig, og jeg svarede på alt.
Den 3. marts gik jeg på Harbour College.
Jeg studerede bare kunst, for det var jeg god til.
Jeg kom hjem og sagde til min kone: "Lad os tage hjem til min ven George."
Vi hang ud i garagen, drak og røg.
Vi gik derover.
Hun deltog ikke.
Hun var gravid.
Hun ville ikke stå op hele natten i en garage.
Så jeg forstod godt, hun ville hjem.
Vi tog hjem.
Jeg sagde: "Jeg går med." "Jeg vil ikke have dig med. Bliv her."
Jeg sagde: "Jeg går med."
"Nej, det gør du ikke." Jeg sagde: "Terri, jeg går med."
Så gik jeg ud af døren.
Jeg gik denne vej mod min vens hus.
Jeg hørte døren smække og vendte mig om. Hun gik mod gyden.
Vi havde en låge i gyden, der førte til den anden gade.
Det var der, hendes søster boede. Jeg tænkte: "Hun er sur.
Hun tager hen til sin søster, brokker sig og snakker lort om mig.
Hun klarer den."
Men så...
Jeg så hende aldrig igen.
Hvor mange gange forsvinder en hustru, og manden siger:
"Hun gik. Jeg ved ikke, hvad der skete med hende."
Ni ud af ti gange er det løgn. Det var manden.
De bad mig tage trøjen af.
De ledte efter rifter eller forsvarssår, og jeg havde ingen.
De blev ved: "Gjorde du det?" "Nej."
Da de afhørte Ronnie, var han bekymret, han var nervøs.
Når ens hustru er blevet fundet myrdet...
...er man enten knust, i chok og så videre,
eller bange for, at de finder ud af, at det var dig.
Da jeg forlod politiet, tog jeg hjem,
og der var politibiler rundt om blokken.
De kigger på mit hus.
Han blev hurtigt bekymret for, at han var mistænkt,
og det var han.
Jeg ringede til min onkel, Henry Salcido, forsvarsadvokat.
Min onkel sagde: "Du skal ikke tale med dem, undgå dem."
Så det gjorde jeg.
Min far var der ikke, så da min mor blev gift med Ronnie,
og jeg skulle have en lillesøster,
troede jeg, at vi ville få en komplet familie nu
med Ronnie, den nye baby, min mor og jeg.
Jeg var super spændt.
Så spændt.
Men da alt det skete med min mor, blev jeg ikke hos Ronnie.
Min fars familie kom og hentede mig med det samme.
Jeg savnede hende, da de tog hende. Det ødelagde mig.
1 DAG EFTER DRABET PÅ TERESA BROUDREAUX
Under obduktionen blev der foretaget voldtægtsprøver.
Men en voldtægtsprøve i 1980 er ikke som i dag.
De klippede hendes negle,
fordi det så ud til, at der var materiale under neglene,
og de måske kunne sammenligne det med en blodtype.
Der blev også taget prøver,
som vi ikke testede for dna, men som man kunne teste for sæd.
De tog hende til lighuset.
Jeg tog derind og bad om at se hende, for jeg skulle arrangere begravelsen.
De trak kun lagenet halvvejs ned, og jeg var bare...
Mine knæ gav efter.
Jeg kunne ikke tro, hvad jeg så.
Hun havde ingen ansigtstræk.
Det var totalt mørke, et stort hul som ansigt.
Jeg sagde med det samme: "Jeg vil have en lukket kiste.
Og jeg vil have babyen svøbt og lagt i hendes arme,
så de er sammen for evigt."
Efterforskerne talte med mange venner, en masse familie,
og det var de eneste spor, de havde.
De fandt ud af, at den sidste, der så Teresa, var hendes søster.
Hun kom til sin søsters hus.
Hendes søster ville have, hun skulle blive, men det ville hun ikke.
Teresa Broudreaux forlod sin søsters hus om natten og gik ned ad gaden.
Der var en kusine, der huskede, at dagen før hun blev fundet død,
ville hun på stranden.
Hverken Teresa eller Ronnie havde en bil.
Det ville ikke være unormalt, at hun blaffede for at komme til stranden.
De afhang virkelig af, at nogen så noget,
og det skete om natten, og hun blev opdaget tidligt om morgenen,
så ingen vidner kom nogensinde frem.
Der var ikke en masse redskaber til efterforskningen,
som kunne bruges til at finde ud af, hvem morderen var.
De så Ronnie, Teresa Broudreauxs mand, som en potentiel mistænkt.
Efter en grundig efterforskning fastslog de, at Ronnie havde et alibi.
Ronnie havde været i en vens garage med flere øjenvidner
den nat, hans kone blev myrdet.
Og det frikendte ham for mordet på sin kone.
Men selvom politiets efterforskere måske udelukker Ronnie,
kan man ikke slette tanken fra de pårørendes bevidsthed,
som var overbeviste om, at han var ansvarlig
for deres datters, deres mors, deres søsters død.
Da jeg var omkring otte eller ni år gammel
rodede min kusine og jeg i hendes mors kasser, hendes skuffer,
og vi fandt min mors obduktionen.
Jeg tænkte: "Hvad? De sagde, hun druknede!"
Jeg havde bare fået at vide, at hun druknede.
"Skete alt det her med hende?"
Alle i hendes familie sagde, at det var Ronnie, der dræbte min mor.
Jeg troede på det, for de plejede at skændes meget,
og jeg var der til at se det hele.
Jeg sad der og så det hver eneste dag.
Politiet sagde, at jeg ikke var mistænkt.
Men de havde ingen andre, så alle troede, jeg gjorde det.
Jeg er blevet skudt efter mange gange,
fordi folk troede, jeg gjorde det.
Måske var det hendes familie eller venner.
Ingen skød efter mig før efter hendes død.
Jeg var så traumatiseret, at jeg ikke ville leve.
Hvis din kone forsvinder midt i et skænderi,
og vi har ikke har nogen beviser,
der peger på en anden,
og du kun har et alibi fra folk, du er tæt på,
så er det enten et legitimt alibi, eller også er det ikke,
men der er ingen andre mistænkte.
Vi havde ingen øjenvidner.
Vi havde ingen beviser på det tidspunkt, der kunne bruges.
Der var ikke andet, de kunne gøre.
I sidste ende blev Teresa Broudreaux-mordet aldrig opklaret.
Det blev lagt på hylden som en uopklaret sag i årtier.
Da jeg var lille, græd jeg efter min mor.
Jeg stillede spørgsmål gennem årene.
Jeg havde så mange spørgsmål, som ingen ville svare på.
Ingen ville tale om hende.
Ingen ville tale om det, der skete.
Ingen fortalte mig noget.
De sagde: "Ti stille. Hun kommer ikke tilbage."
Jeg vænnede mig til ikke at have forældre.
Tomrummet fra min mor er aldrig blevet udfyldt.
Og det bliver det nok aldrig.
Det var mange år, hvor folk pegede,
undgik mig eller talte bag min ryg.
Jeg håndterede det ikke.
Jeg tænkte ikke på min datter eller Terri.
Jeg arbejdede og blev skæv,
så jeg ikke skulle håndtere presset
fra folk, der gik rundt i byen og sagde: "Det er ham. Han dræbte sin kone."
Da jeg blev ældre, så jeg ham gå rundt.
Jeg ville ikke tale med Ronnie. Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle føle.
Jeg tænkte: "Gjorde han virkelig...
Kunne han virkelig..."
Jeg udspurgte de folk, der fortalte mig det.
Jeg så dem skændes, men kunne han virkelig dræbe hende?
LOS ANGELES POLITIDISTRIKT DRABSAFDELING
33 ÅR EFTER DRABET PÅ TERESA BROUDREAUX
Da jeg fik sagen, var der en forbindelse i den kulturelle baggrund.
I 80'erne var kulturen i Wilmington stort set den samme
som i East LA, hvor jeg voksede op.
Det var overvejende latinamerikansk,
lowrider-kultur, bander, kriminalitet.
Nogle gange var mine forældre bange for at ringe til politiet.
I 1980 var jeg 13 år gammel. Jeg gik i ottende klasse.
Hvis du sagde, at jeg blev involveret
i en drabsefterforskning i Palos Verdes Estates,
som var en helt anden verden end East LA, ville jeg have sagt, du var skør.
Som barn sagde jeg aldrig: "Jeg vil være betjent."
Det var det sidste, jeg ville være.
Passionen kom, da jeg begyndte på jobbet
og begyndte at bemærke den forskel, man kunne gøre.
Ralphs tilgang var mere afdæmpet og diskret.
Han udfordrede sig selv og skabte sig et navn.
Ralph ville ikke forfremmes.
Han ville bare være en god kriminalbetjent.
Folk spørger altid: "Hvordan er det at arbejde med mord?"
Det er som at jonglere i havet.
Man vil ikke drukne, men man vil ikke tabe boldene.
Når man ser på en uopklaret sag,
er der så mange forskellige ting, man skal overvinde.
Efterforskninger ændrede sig efter ti, 15, 20 år.
Forskellige teknikker og tankeprocesser udvikler sig.
I sidste ende skal man lave lidt gammeldags detektivarbejde.
Man skal finde folk, finde vidner.
Men teknologi er et enormt aktiv for os nu i disse uopklarede sager.
Denne sag i 1980 var flere år før dna.
Man kan udforske forskellige efterforskningsmuligheder.
Nu kan vi gå tilbage, vi kan tage beviserne,
og vi kan udvikle dna-profiler.
Der var flere beviser fra gerningsstedet, der var blevet gemt.
Vi vidste, at der var nok til,
at der var ting, vi potentielt kunne teste.
Politidistriktet havde en fremragende kriminaltekniker.
Mens kriminalteknikeren arbejder med beviserne
og prøver at afgøre, om der er nok genetisk materiale,
indser vi, at hun har meget lidt at arbejde med.
Fingerneglene viste sig ikke at være så nyttige, som vi håbede.
De andre beviser på gerningsstedet var heller ikke så nyttige.
Der var ingen aftryk eller dna på flasken med alkohol.
Kun Teresas fingeraftryk var på glasset.
I modsætning til, hvad man ser på CSI og tv-shows,
sprøjter folk desværre ikke deres dna overalt
på det gerningssted, hvor de er.
Vi måtte finde en anden måde at identificere morderen på.
Så vi så på retsmedicinerens beviser.
Retsmedicineren fandt dna på ofret.
Kriminalteknikeren tog kønshårene og vaskede dem.
Efter vasken putter hun dem i en centrifuge,
der roterer og laver en kugle.
Og hun ser på den gennem et mikroskop
og kan afgøre, om der er genetisk materiale i kuglen,
og hun fandt et spermahoved.
Og det var det, hun kunne teste for dna.
Målet er, at de kan udvikle en egentlig dna-profil.
Nogle gange kan man have kropsvæske,
men det er ikke altid nok til en komplet dna-profil.
Nogle gange har man en delvis profil eller ingenting.
Hvis der ikke er nok beviser, er det en blindgyde.
9. JANUAR 2014 34 ÅR EFTER DRABET PÅ TERESA BROUDREAUX
Kriminalbetjent Ralph Hernandez fik min sag og ringede til mig.
Jeg følte, at han forstod mig.
Han kendte min livsstil, hvad jeg har været igennem.
Misbruget, banderne, det hele.
Når man er fra East LA, kender man den slags.
En betjent er bekendt med det. Man ser det nok mere end jeg.
Han behandlede mig, som han behandlede andre.
Ikke fordi jeg var chicano, han behandlede mig som menneske.
Jeg talte med ham, og jeg fortalte ham, at jeg havde flere oplysninger.
LOS ANGELES POLITIDISTRIKT
Ronnie fortæller os,
at en kvindelig bekendt fra kvarteret
kom til ham en aften og sagde: "Hey, jeg beklager.
Jeg har holdt på det i nogle år. Du skal vide det."
I slutningen af 90'erne var jeg ude af kontrol,
og jeg var på en bar.
En af mine veninder kom ind, som jeg ikke havde set længe.
Hun kom hen til mig.
"Ronnie, jeg ved, hvem der dræbte din kone."
Folks liv fortsætter,
men de husker detaljerne om,
hvad der traumatiserede dem i fortiden.
De indser: "Ved du hvad?
Det er på tide, at jeg siger det til nogen."
Da jeg mødte kriminalbetjent Ralph Hernandez,
havde jeg været ædru et stykke tid.
Jeg havde længe haft det så dårligt med det her.
Det var på tide, jeg kunne klare nogle svar.
Hun var min kammerats kæreste.
Jeg vidste ikke, hvad hun lavede.
Jeg havde ikke hørt fra hende længe.
Hun græd og sagde: "Jeg ved, hvem der dræbte hende."
POLITIOPTAGELSE - 2014
Og jeg tænkte bare: "Hvad mener du?"
Hun sagde: "Jeg blev bortført af to fyre og seksuelt tortureret."
De samlede hende op og sagde: "Læg noget af det her på din tunge."
Da hun lagde væsken på tungen, blev hun følelsesløs.
Hun sagde, hun kunne høre og se, men ikke bevæge sig.
Hun var lammet.
De torturerede og misbrugte hende seksuelt,
og så fortalte hun, at hun hørte dem sige:
"Hvad skal vi gøre med hendes lig?"
"Vi smider hende, hvor vi smed Terri."
Men hun sprang ud af vinduet i bilen, mens den kørte,
en forbipasserende stoppede og hjalp, og de kørte væk.
Jeg kendte den person, hun nævnte.
Jeg kendte ham godt.
Det passede med hans karakteristika.
Det er en andenhåndsberetning.
Pigen fortalte Ronnie det. Ronnie fortæller os det.
Vi må finde den pige.
Jeg havde nogle adresser i de originale rapporter
på folk, der boede i kvarteret.
Så jeg bankede på et par døre.
Jeg finder ud af, at hun bor i en anden stat.
Jeg får hendes telefonnummer, og vi taler sammen.
Hun var meget samarbejdsvillig og villig til at mødes med os,
hvilket er stort.
Vi flyver ud til hende.
Ralph tog til Texas for at tale med hende.
Det øjeblik fortæller mig:
"Han vil gøre hvad som helst."
Jeg havde det rigtig godt med det.
Jeg følte, at efter 33 år havde jeg endelig nogen i mit hjørne.
VELKOMMEN TIL TEXAS
Vi var lige landet, og jeg fik et opkald fra kriminalteknikerne.
Kriminalteknikerne sagde:
"Vi har et match i CODIS på dna'en fra dit gerningssted."
Det var utroligt.
Men det var lidt forvirrende,
fordi det ikke var den person, vi troede,
som vi blev styret mod af vores informants informationer.
Det var en helt anden person.
Takket være kriminalteknikeren fik vi et navn.
Der kom et match på en mand ved navn Robert Yniguez.
AFDELING FOR MOTORKØRETØJER: YNIGUEZ ROBERT ALLEN
Hvem var Robert Yniguez? Hvor kom han fra?
Hvad lavede han? Hvor var han? Hvor var han for 34 år siden?
Robert Yniguez var ikke i sagsmappen.
Han var ikke blevet afhørt.
Hans navn var ikke blevet nævnt.
Der var masser af navne i de originale rapporter.
Hans var ikke et af dem.
Men det var meget spændende.
Vi kommer tilbage fra rejsen og interviewet med informanten,
som viste sig at være en blindgyde.
Vi begynder hurtigt at lave
en baggrundsundersøgelse af Robert Yniguez,
og jeg fandt hans straffeattest fra tidligere anholdelser.
I 1981 blev Robert Yniguez anholdt for voldtægt.
DRAB PÅ TERESA BROUDREAUX YNIGUEZ ANHOLDT FOR VOLDTÆGT
Ofret i sagen var en blaffer, som han samlede op,
og han voldtog hende.
Ofret meldte det.
Han blev anholdt efter voldtægten.
Han blev sigtet i retten.
Han blev indkaldt til en høring.
Ofret kom for at vidne.
Men noget tid før retssagen
blev det svært at finde ofret,
sagen blev afvist, og han blev løsladt.
VOLDTÆGTSSAGEN MOD YNIGUEZ AFVIST
Vi spoler frem til 1982,
og han blev anholdt for endnu en voldtægt,
som han blev dømt for, og han kom i fængsel.
Den dom bragte hans dna ind i CODIS-databasen.
Da det CODIS-match kun er et efterforskningsværktøj og spor,
og vi er etisk forpligtet til at tage en "bekræftende prøve".
Vi måtte prøve at få en dna-prøve fra ham for at bekræfte
og sammenligne den med beviserne fra retsmedicinerens kit.
Så vores næste skridt måtte være at finde hr. Yniguez.
Kriminalbetjent Ralph Hernandez spurgte, om jeg vidste, hvem Robert Yniguez var.
Jeg sagde nej, men jeg var meget håbefuld.
Dna fanger altid skurken.
Og nu var der dna.
De skulle bare finde ham.
Seksualforbrydere skal melde sig på deres fødselsdag.
Hr. Yniguez' fødselsdag var om omkring fire måneder væk,
efter kriminalbetjent Hernandez fik ham som potentiel mistænkt.
Så det nemmeste sted at finde hr. Yniguez var,
når han skulle melde sig.
4 MÅNEDER EFTER DNA-MATCH
Yniguez kom til Harbor Station og skal melde sig som seksualforbryder.
På det tidspunkt ville jeg vide mere om ham.
Vi ville bekræfte, hvor han havde boet, hvem hans familie og venner var,
for måske var der en forbindelse til Teresa.
Jeg ville også have en prøve af hans dna.
Så jeg fortalte ham, hvem vi var, hvor vi kom fra,
og han var villig til at tale med os.
- Du kom i fængsel i 80, eller var det... - Det var i 80.
Hvor boede du, før du kom i fængsel?
Hmm.
Jeg boede vist i Wilmington i min
stedmors hus med min far.
Jeg kendte ikke så mange i Wilmington.
Altså...
Jeg hang ud der, men...
Jeg kendte ikke nogen der.
Jeg havde ikke nogen særlig plan.
Min første tanke var: "Vær dig selv. Tal med ham, berolig ham."
Og så udviklede det sig bare derfra.
- Festede du på stranden? - Nej.
- Tog du aldrig derud? - Nej.
Har du aldrig været i Malaga Cove, Palos Verdes Estates?
Nej.
Ralphs tilgang var meget
ikke-konfronterende.
Så han prøver at få Yniguez til at føle sig tryg,
og så prøver han at få informationer ud af ham og se,
om han kan spore sig ind på en bestemt historie.
Fortæl mig om den sag, hvor du blev anholdt.
Jeg tog hende til Redondo.
- Og vi havde sex. - Ja.
Ja, hun ville ikke, men til sidst gav hun efter, og...
- Og de sigtede dig for voldtægt. - Ja.
Du slap, fordi hun ikke dukkede op.
- Ja. - Okay.
Ringer navnet Teresa en klokke?
- Nej. - Nej? Slet ikke?
Jeg kunne se det på hans bryst.
Den tunge vejrtrækning, som folk beskriver.
Man kan se, når pulsen stiger, og hjertet slår gennem deres skjorte.
Man kunne se de dybe vejrtrækninger, og han var tydeligvis nervøs.
Lad mig vise dig nogle billeder.
Okay.
Kender du hende, eller husker du hende?
- Nej. - Nej?
Nej.
Hun blev fundet død på stranden.
Er du sikker på, hun ikke ser bekendt ud?
Teresa Broudreaux.
- Nej. - Det er marts 1980.
Nej, slet ikke.
Benægtelserne var vigtige, fordi vi havde så stærke dna-beviser.
Hvis han havde sagt: "Jeg datede Teresa bag hendes mands ryg
og havde sex med hende den aften,"
ville det have kompliceret sagen.
Nej.
- Nej? - Nej.
Derfor var benægtelsen så meget stærkere.
Er der nogen grund til,
at dit dna er på gerningsstedet?
Ikke...
Nej, det burde der ikke være.
- Burde der ikke? - Nej.
Vi er her.
Vi ved, du kan hjælpe os.
Fordi dit dna var på gerningsstedet.
Jeg aner ikke hvordan.
Jeg kender ikke engang pigen.
Hvis man vil have et godt forhold til sin mistænkte, må man give dem noget.
Jeg gav ham oplysninger, som han havde brug for,
og det kunne stimulere ham til at sige noget,
der hjalp os frem til sandheden.
For hvad hvis han havde en plausibel forklaring?
Hvad hvis han ikke gjorde det?
Så der er ingen problemer med dit dna der?
- Nej. - Vil du så...
Kan vi tage en prøve med en oral podning?
Okay.
Det sætter jeg pris på.
Efter interviewet med Yniguez
var jeg overbevist om, at vi havde ham,
men det var vigtigere at opbygge en sag og vide med sikkerhed:
"Okay, det er ham," og så anholde ham.
At få en oral podning af hr. Yniguez' dna
gjorde det muligt for politiet at foretage bekræftende test.
LOS ANGELES RETSMEDICINER
Han var faktisk et match,
og matchet blev bevist gennem en sandsynlighed,
som var en ud af 82,5 billioner,
og der er kun syv milliarder mennesker på planeten.
Så en ud af over 80 billioner
er et godt match.
I denne sag er det tydeligt, at han er morderen.
Så nu er spørgsmålet:
"Hvad kan man gøre for at gøre sagen bedre?"
Voldtægtssagen i 1981 var ekstremt vigtig,
fordi Yniguez mødte en kvinde
ved et busstoppested i Wilmington, og han tilbød hende et lift.
Vi vidste, at Teresa sidst blev set i Wilmington,
der er potentielle ligheder i fremgangsmåden,
og heldigvis kunne jeg finde og interviewe ofret fra voldtægten i 1981.
POLITIOPTAGELSE - 2017
Jeg blaffede ikke, da jeg mødte ham. Jeg gik bare.
Han spurgte, om jeg ville have et lift, og jeg sagde ja.
De omstændigheder ligner det,
vi tror, der skete med Teresa.
Hvor sikker er du på, at denne mand voldtog dig?
Hundrede procent.
Jeg gjorde ikke modstand, fordi han truede med at dræbe mig.
Hun blev truet. Hun gav efter.
Teresa blev slået og dræbt.
Jeg tror, Teresa kæmpede imod,
og Yniguez fulgte op på truslen.
Så det var ekstremt kraftfuldt
og bandt vores sag meget mere sammen.
Når jeg ser på en uopklaret sag,
vil jeg altid sidde ned med den mistænkte, hvis jeg kan.
Jeg vil selv evaluere dem og se, hvordan de reagerer på min afhøring.
Jeg vil se, om de ender med at gøre tingene værre.
Hvad vil de indrømme? Hvor er der forhindringer?
Det er min eneste chance for at tale med dem.
Når sagen er henlagt, kan jeg ikke tale med dem.
Robert Yniguez fortalte Ralph Hernandez, at han aldrig havde mødt ofret
og aldrig havde sex med hende,
at han aldrig havde været i Palos Verdes Estates,
Malaga Cove og den strand.
Jo mere han benægtede det,
jo bedre ville det være for sagen fremadrettet,
for jeg kunne bevise, at det ikke var sandt.
John ville interviewe Robert Yniguez med mig igen.
Så vi talte begge to med ham.
POLITIOPTAGELSE - 2017
MISTÆNKTE ROBERT YNIGUEZ RALPH HERNANDEZ OG JOHN LEWIN
Hej, jeg ville tale... Jeg skal tale med Robert, tak.
- Hvem er du? - Jeg hedder Ralph.
Han ved, hvem jeg er.
Og det er John.
Andet interview var ikke ideelt.
En del af det var, fordi hans kone og datter var der.
Hans familie var der.
Kom indenfor.
Tak.
Det ligner, at I vil anholde ham.
- Gud, nej. Vi vil... - Okay.
Nej, vi går igen.
Jeg håbede bare på ti minutter.
Og måske lidt privatliv, hvis det er okay.
Hvorfor? Han har intet at skjule for mig.
- Jeg skjuler intet for hende. - Intet.
Vi fortæller hinanden alt.
Vi ville give ham den respekt at tale med ham
uden andre her, hvis det var det, han ville.
- Men hvis det er sådan... - Hun kan være her.
Det var usandsynligt, at han ville have fortalt sin kone,
som ikke var sammen med ham på tidspunktet for mordet:
"Forresten så voldtog og myrdede jeg folk
før vores forhold."
Så vi ville gøre det privat, og uanset hvor meget vi foreslog det,
sagde han: "Vi har ingen hemmeligheder," og sådan.
Så vi interviewede ham foran hende.
- Hør her. - Jeg havde intet med sagen at gøre.
Robert, hør på mig.
Han vil ikke indrømme alt det foran dem,
og da John spurgte mere detaljeret ind til hændelsen,
benægtede han.
Han blev meget defensiv.
Jeg holder mig til den forklaring. Jeg kender hende ikke.
Jeg har aldrig set eller mødt hende.
I interviewet anklagede John Yniguez for at begå mordet.
- Du sagde, du aldrig har mødt hende. - Nej!
Hvad siger du så til, at dit...
Hvilket dna tror du, vi fandt?
Sikkert min sæd.
Ja. Kan du fortælle mig, hvordan det kan ske, Robert?
Det burde ikke kunne ske, for jeg kender hende ikke.
Jeg har aldrig mødt eller set hende.
- Robert... - Jeg har intet med det at gøre.
AFDØDES KØNSHÅR
Vi har din sæd på den døde kvindes kønshår.
Den døde kvinde blev samlet op i nærheden af det sted,
hvor du inden for et år samlede Lori **** op.
Hun fik smadret sit hoved.
Vores pres førte bare til flere benægtelser,
men han indrømmede, at han ikke ville tro på sine egne benægtelser.
Så det kom hele vejen rundt.
Er du enig i, at hvis din sæd er inde i hende,
så betyder det, at du må have kendt hende
og havde sex med hende
den aften på stranden?
Ja, det ville være logisk.
Hvis du sad, hvor jeg sidder lige nu,
ville du så tro på, hvad du siger?
- Hvad? - Jeg ville tro på ham.
Jeg spørger ikke dig, frue.
Hvis du sad, hvor jeg sidder, ville du så tro på den historie?
Nej, jeg ville ikke tro på den.
Jeg tror heller ikke, 12 nævninge vil tro på den.
Han så opgivende ud,
og han vidste, hvor det bar hen.
Jeg skal ikke tilbage i fængsel for noget, jeg ikke har gjort.
Okay, hør her.
Dit dna...
Jeg forstår dig. Mit dna er på hende, men jeg ved ikke hvordan.
Er vi færdige? I pisser mig af.
Ja, vi er klar til at få en advokat.
- Vent. Hør her. - Er vi færdige?
- Vi er færdige. - Robert, hør på mig.
- Der er ikke mere at sige. - Hvis du siger, at vi skal gå, så går vi.
- Ja. - Ja.
Frue, jeg taler med ham.
- I skal gå. - Okay.
Okay. Det er dit valg.
Vi var sikre på, at vi havde nok.
Vi havde dna'et. Vi havde Yniguez benægtelser.
Vi har nogle af hans indrømmelser. Vi har ham.
37 ÅR EFTER DRABET PÅ TERESA BROUDREAUX
I september 2017 slår vi til.
Et overvågningshold følger Yniguez fra hans hjem.
Vi får en patruljevogn til at komme.
Og de anholder ham for mord.
MAND ANHOLDT FOR DRAB I 80
Han sagde ikke meget, men det betød ikke noget.
Vi havde en del beviser og en del information at fremlægge.
Jeg husker stadig, at jeg gik ud og ringede til Ronnie.
Telefonen ringer. Der står "kriminalbetjent Ralph".
Jeg sagde: "For fanden.
Det er for tidligt."
Jeg blev nervøs, og mine fødder begyndte at trippe.
Jeg tog den.
Han siger: "Ronnie." "Ralph, hvad så?"
"Sidder du ned?" Der faldt mit hjerte på gulvet.
Jeg sagde: "Vi har ham.
Vi sigter ham."
Jeg græd.
Jeg sad i min bil og græd i 45 minutter.
Det var et følelsesladet opkald for os.
Jeg får et opkald, hvor de siger:
"Vi holder en pressekonference om en time.
De fandt den person, der dræbte din mor."
Jeg begyndte at græde. Jeg kunne ikke tro det.
"Vi har brug for dig i downtown LA."
Jeg kunne ikke komme.
Men min stedfar var der, selvfølgelig. Han var der til alt.
LA POLITIDISTRIKT PRESSEKONFERENCE
Pressekonferencen var for, at Ronnie
kunne fortælle historien til pressen og fortælle, hvad han havde været igennem.
Kriminalbetjent.
Tak.
Til pressekonferencen kan man se mig bagved.
Jeg er lidt nervøs.
Jeg svedte, og jeg begyndte at ligne Rudy Giuliani.
Vi vil nu præsentere Ronnie Fematt,
som på det tidspunkt var gift med Teresa Broudreaux.
- Ronnie. - Tak.
Goddag.
Det er mere end 37 år siden,
og jeg har ventet længe på denne dag.
Jeg vil gerne takke min familie for altid at tro på mig,
altid at være ved min side, og jeg vil gerne takke dem her.
For uden dem var jeg her ikke i dag.
Jeg har gået igennem dette længe.
Og usikkerheden ved ikke at vide hvorfor eller hvordan.
Og...
Jeg er bare glad for, at dagen kom.
Mange tak.
Nu ved alle, det ikke var mig.
De lettede min byrde.
Nu kendte folk sandheden.
Det var vigtigt for mig, at Ronnie fik det.
Da de sagde, det ikke var ham, og at det var en anden,
tænkte jeg: "Du godeste."
Vi prøvede at skabe et forhold.
Men...
Ja, det går ikke altid.
Den 2. oktober 2017
rejste jeg tiltale mod Robert Yniguez.
Det første anklagepunkt var mord, og det andet var voldtægt.
Baseret på omstændighederne, loven og beviserne på det tidspunkt,
kunne vi ikke rejse tiltale for barnet.
Før vi kunne vælge en jury og føre sagen,
meldte den tiltalte gennem sin advokat,
at han ville indgå en tilståelsesaftale.
Han ville erklære sig skyldig i uagtsomt manddrab,
hvis strafferamme er 15 år til livstid,
og indrømme, at han havde dræbt Teresa.
Min fornemmelse var, at han nok ikke ønskede,
at hans kone og steddatter skulle høre alle detaljerne om forbrydelsen.
Så hvis du er i hans position, og du bliver dømt lige meget hvad,
vælger du måske en mulighed,
hvor du kan erklære din uskyld i dine private samtaler med dem.
MAND FÅR 15 ÅR TIL LIVSTID FOR MORD PÅ GRAVID KVINDE
Yniguez blev dømt i oktober 2019.
Der gik 37 og et halvt år
og 40 til den dag, han blev dømt.
Og jeg lever med smerte hver dag.
Var den tiltalte blevet dømt ved en retssag,
ville der have været en obligatorisk dom på livstid uden prøveløsladelse.
Med et forlig på 15 år til livstid, vil prøveløsladelse være mulig.
Men fordi man aldrig ved, hvad der sker med en jury,
så er det en risiko.
ROBERT YNIGUEZ, 67, FIK 15 ÅR TIL LIVSTID FOR MORDET PÅ TERESA BOUDREAUX
I hans alder, med 15 år til livstid,
kommer han ikke ud.
Nu sover jeg om natten,
vel vidende, at han ikke vil gøre andre fortræd.
Jeg var meget lettet, da det var overstået.
Det var meget overvældende.
Nu kan jeg begynde helbredelsen.
Jeg fik en blomsterbutik tæt på Malaga Cove til
at lave en flot krans på et kors.
JEG ELSKER SOFIA FEMATT DET ER OVERSTÅET!
Jeg tog den med. Vi kørte sammen derover.
Vi var der med familien.
De satte kransen op, og på båndet stod der: "Det er overstået."
DET ER OVERSTÅET!
Det var en underlig følelse.
Jeg havde været der et par gange, men nu fik vi Yniguez dømt.
Vi havde fået svar.
Ralph Hernandez gjorde meget for mig. Han gav mig retfærdighed.
Han gav mig, hvad jeg behøvede for at lægge det bag mig.
Jeg kan ikke takke ham nok for hans hårde arbejde.
Han er en god chicano. "Du gjorde det, Ralph.
Du kan være stolt."
Jeg er meget stolt.
Det var dejligt, at familien fik svar.
Det var meget tilfredsstillende,
for man ser frugten af sit arbejde, alle de timer, alle de år...
Man gjorde en forskel.
I NÆSTE AFSNIT
Alle sager om savnede personer kommer til drabsafdelingen.
Når folk forsvinder, er det store spørgsmål...
"Hvorfor?"
Far til tre, den to meter høje Smith er forsvundet.
SAVNET PERSON
Gavin Smith var Fox-direktør. Han var større end livet selv.
Det var meget usædvanligt,
at en som ham bare forsvandt ud i den blå luft.
- Der foregår noget underligt her. - Han var i krise.
Gavin havde en ret vild affære.
Det er et mysterium, men nogen derude ved noget.
Tekster af: Martin Larsen