ДЕПАРТАМЕНТ ШЕРИФА ОКРУГУ ЛОС-АНДЖЕЛЕС —
НАЙБІЛЬШИЙ ДЕПАРТАМЕНТ У КРАЇНІ,
ВІН ОБСЛУГОВУЄ НАЙБІЛЬШ НАСЕЛЕНИЙ ОКРУГ.
ТАМ РОЗСЛІДУЮТЬ НАЙЖОРСТКІШІ Й НАЙСКЛАДНІШІ ВБИВСТВА.
ОСЬ ЇХНІ ІСТОРІЇ.
3 ЛЮТОГО 2003 РОКУ
Ви мене замкнули як кляту шваль.
ГОЛОС ФІЛА СПЕКТОРА
Ви мене пов'язали, бо вона зайшла до мене в хату
і знесла собі голову на хрін.
Тоді з'явилися ви,
арештували мене
й відлупили як сидорову козу!
Ви за це, бляха, поплатитеся. Це якесь лайно.
У поліцейському відділку Альгамбри під вартою чекав Філ Спектор.
Лейтенант по телефону повідомив,
що він дуже багатий музичний продюсер.
Особисто я про нього ніколи не чув.
Часто вважають, що стиль Спектора змінив поп-музику.
КОРОНЕР
Це мала бути дуже гучна справа,
яка приверне багато уваги.
Треба було це розуміти.
Ми всі розуміли.
В департаменті шерифа Лос-Анджелесу найкращі з найкращих.
У Лос-Анджелесі розглядають найбільш резонансні справи.
Треба бути відданим роботі на 110 %.
Це вбивство. Тяжчого злочину не існує.
Усе зводиться до пристрасті й покликання.
Справедливість приходить через пошук правди.
УБИВСТВО: ЛОС-АНДЖЕЛЕС
Справи із знаменитостями якось відрізняються.
І це Лос-Анджелес,
епіцентр таких справ.
Думаючи про Лос-Анджелес, усі уявляють Голлівуд.
Голлівуд, акторів, режисерів, продюсерів.
Це далеко не все.
Однак, це серцебиття міста.
ЛА — гарне місце,
а шерифи округу обслуговують увесь округ,
від найбідніших кварталів Америки
до найбагатших районів з маєтками на березі океану за сто мільйонів доларів.
Ми регулюємо все це.
Різноманіття неабияке.
Я дуже хотів у забійний відділ.
Мені пощастило, у 1999 році мене взяли.
Тоді моїм дітям було сім і дев'ять.
Люди казали, що вони занадто малі, у мене буде багато робочих годин,
завжди буде чим зайнятися, але ми із сім'єю якось із цим розібралися.
Якщо це означало, що о 22:00 треба повернутися в офіс
і працювати, так ми й робили.
3 ЛЮТОГО 2003 РОКУ 07:00
Ми з напарником, Полом Форнієром, закінчували зміну,
коли отримали повідомлення,
що нам доручили справу в маєтку в Альгамбрі.
Єдина відома нам інформація — знайшли тіло жінки,
причетний музичний продюсер.
Я здивувався, що такий величезний дім, схожий на палац,
був у малому селищі,
на околиці центру Лос-Анджелесу.
Альгамбра — це сонна лощина.
Переважно будинки середнього класу на одну сім'ю.
І раптом цей гігант незрозуміло звідки.
Під'їхавши, ми побачили натовп за жовтою стрічкою місця злочину.
Пам'ятаю, Пол сказав: «Увімкни серйозного хлопчика».
Жінку застрелили в будинку.
Жертва оголошена мертвою на місці.
Коли я приїхав, там був справжній зоопарк.
Гелікоптери ЗМІ гасали нагорі, фургони ЗМІ носилися вулицею.
3 ЛЮТОГО 2003 РОКУ
05:00 — СТРІЛЯНИНА 07:00 — ПРИБУТТЯ ДЕТЕКТИВІВ
Коли ми прибули,
поговорили з поліцейськими Альгамбри.
Я поясню, як це відбувається.
Департамент шерифа охоплює велику територію округу Лос-Анджелес.
У цьому окрузі є менші муніципалітети.
У них своя поліція.
Але поліція не має ресурсів департаменту шерифа.
У забійному відділі департаменту шерифа 100 детективів,
тож до нас звертаються
і справа переходить під нашу відповідальність.
Поліцейські Альгамбри повідомили,
що їм на 911 надій шов дзвінок від водія Філа Спектора.
Коли вони приїхали, побачили, як Філ Спектор
ходить перед вікном на верхньому поверсі.
До нього зверталися, просили спуститися.
Він не корився. Не виходив.
Вони зайшли в дім, де зіткнулися з Філом Спектором.
Він не співпрацює.
Вони бачать жінку, що впала на крісло, очевидно мертву.
Філ вигукує: «Це найжахливіше, що я бачив».
Один з поліцейських усе записав.
Це клята маячня.
Не знаю, що ця клята жінка... що з нею таке.
Вона була з охороною в House of Blues.
Не знаю, що з нею коїлося,
але вона не мала права припхатися в мій замок
і знести собі голову.
Бляха, що з вами всіма таке?
Його вдарили шокером.
Здається, довелося вдарити навіть балістичним щитом.
Поліцейські Альгамбри провели попереднє розслідування.
За результатами розслідування пана Філа Спектора затримали.
Я пропрацював досить довго, щоб знати, що люди сприймають смерть по-різному.
Доводиться враховувати все. Бути відкритим до різних варіантів.
Судячи зі слів Спектора, самогубство було можливим.
Задні двері були відчинені. Зайшовши, я побачив молоду жінку.
Вона розвалилася в кріслі у фойє.
Біля її ноги пістолет 38-го калібру.
У неї було вогнепальне поранення через рот.
Ми не знали, хто вона, не знали, чи вони в стосунках.
Може, щось пішло не так.
Це злочин? Самогубство? Це жахливий нещасний випадок?
Тристороннє розслідування.
Ми починаємо розслідувати всі випадки смерті,
ніби це вбивство.
Відправляємо забійний відділ на всі самогубства
в юрисдикції шерифа округу Лос-Анджелес.
На всі випадкові смерті, за винятком ДТП, відправляємо забійний відділ.
Я оглядаю особисті речі вдома у пана Спектора
і починаю розуміти вагу цього чоловіка в його галузі.
Слава Філа Спектора як продюсера
інколи затьмарював артистів, з якими він працював.
Там фото Тіни Тернер. Фото The Righteous Brothers.
Фото The Beatles. Фото вручення «Греммі»
і купа нагород, які він отримав за багато років.
Як головному слідчому,
якщо все скінчиться добре, тобі слава.
Але як щось піде не так, тобі за це відповідати.
ШЕРИФ
Ми призначили Марка Лілліенфелда, одного з найдосвідченіших детективів,
на місце події,
бо знали, що це буде найважливішою частиною
всього розслідування.
Гучні справи розслідує Марк Лілліенфелд.
Резонансні справи часто напружують копів, а мені на них байдуже.
Ми докладаємо однакових зусиль,
ресурсів і старанності до кожного місця вбивства.
Дім був у жахливому стані.
Погано освітлений.
Брудний.
Там були миші, щури, таргани.
Для такої заможної людини це було нехарактерно.
Ти ж думаєш, у нього екстравагантне життя.
У тому будинку було все, абсолютно.
Він наче був мультимільйонером-барахольником.
Думаєш собі: «Не можна нічого впустити».
І в той самий час:
«У цій кімнаті Спектор, мабуть, не був років шість».
Це було найунікальніше місце злочину,
на якому я був,
і я б не хотів такого повторити.
Це було просто жахливо.
Усе було таке заплутане.
Тож ми знали, що там були останки померлої.
Були речові докази крові, вогнепальна рана, яку було видно.
Їй вистрелили в рот.
Тож серед її останків були зуби та фрагменти зубів.
Вони були на килимі. Були в іншому кінці кімнати на сходах.
Ми все зібрали, сфотографували, зробили діаграму, зберегли для ДНК.
Треба переступити через огиду й емоційний фактор.
Це треба придушити. «Про що це все говорить?»
Ми говоримо за мертвих,
і вони нам залишають підказки у вигляді фізичних доказів.
Усі ми знали: коли стоїш над мертвим тілом,
це неймовірна відповідальність, і треба сприймати її серйозно.
Треба бути духовно налаштованим.
Переді мною просто мертве тіло.
Це оболонка, а дух особи вже зник.
Гадаю, присутність поруч зі смертю накопичується.
Робота може взяти своє.
Ти зосереджуєшся на розкритті справи.
Тож ми методично працювали, перш ніж покинути місце злочину.
Зазвичай, коли доказів багато, місце злочину тримають
сім-вісім годин.
Тут ми не покидали місце злочину понад день.
На підлозі лежав заряджений револьвер 38-го калібру
виробництва компанії «Кольт»,
а в циліндрі цієї зброї був один стріляний патрон.
Поруч лежав елемент засува
з задніх дверей будинку.
Більшість використовує засув, щоб він входив у дверну раму,
посилюючи безпеку.
Щоб відкрити засув, треба крутнути на ньому механізм,
і той був не на засуві, а лежав на підлозі.
Це було незвично. Як це сталося?
Люди б сказали, що зброя лежала біля її ноги.
Не можна відтворити, як впаде пістолет.
Він падає
і стрибає підлогою.
У шухляді бюро була шкіряна кобура,
і було зрозуміло, що ця шкіряна кобура
пасувала до револьвера «Кольт» 38-го калібру.
Тож зброя була із цієї кобури.
Була десь п'ята вечора, майже за 12 годин після події.
Судмедексперти нарешті встановили
особу жертви.
Це була Лана Кларксон.
ЛАНА КЛАРКСОН
На той момент ми змогли отримати інформацію про її матір.
Ми вирушили до Донни.
Мені подзвонила сестра Лани, Фан.
Сказала: «З Ланою могло щось статися.
Не знаю. Щось не так». Питаю: «Тобто? Що не так?»
Фан хтось подзвонив, вона знала небагато.
Сказала, може, це пов'язано з новинами по телевізору
про імовірне вбивство в Альгамбрі.
Лана мала мені подзвонити, але не подзвонила.
Я подумала, може, була вечірка,
і її з іншими людьми затримали слідчі.
Я подзвонила в департамент шерифа.
Коли ми збиралися до Донни,
вона додзвонилася моєму напарнику Полу.
Я думала, він передзвонить. Ні. Спитав: «Куди до вас приїхати?»
Я здивувалася. Приїхати до мене?
І...
Вибачте.
Він назвав адресу Лани на каналі.
Питає: «Зустрінемося там?»
Тоді я занепокоїлася.
Не знала, що відбувається. Це недобрий знак.
Я заїхала в гараж і намагалася бути розсудливою,
не засмучуватися, поки ще нічого не знаю.
Я прибираю в машині,
дістаю пару туфель,
і пам'ятаю, як тримаю ці туфлі й кажу...
«Це не може бути Лана. Ось її туфлі».
Пробачте.
Тоді приїхали детективи.
Приїхали її брат і сестра.
Ми всі тихо підходимо до котеджу,
заходимо,
детектив Форнієр дивиться в підлогу й каже, що це Лана.
Даруйте.
Байдуже, твоя дитина мала чи доросла.
Немає нічого гіршого й неприроднішого,
ніж смерть твоїх дітей раніше твоєї.
Це дуже важко.
Повідомляти про смерть близької людини —
це однозначно найгірша частина роботи копа,
а там, повірте, лайна вистачає.
Треба з'ясувати все необхідне
якомога швидше,
бо це може вплинути на збір доказів.
Я, напарник і ще вісім детективів
досі опрацьовували місце.
Чим більше знаєш про жертву, тим вищі шанси зрозуміти, як вона померла.
Ці люди мають перетравити те, що я їм сказав,
і далі я їх питаю: «До речі,
вона була в домі Філа Спектора. Знаєте, хто такий Філ Спектор?
Вона знала, хто такий Спектор? Знаєте, чому вона там була?»
І Донна каже, що ні, вона не знає, хто це.
У сфері розваг усі спілкуються в неробочий час. Нічого дивного.
Лана спілкувалася з різними людьми.
У неї було багато справ. Вона ж актриса.
Мені треба на автобус.
Знаєш куди?
Так. Туди, куди він іде.
У 80-х Лана знялася в багатьох серіалах. Зіграла у фільмах «Королева варварів».
Лана зламала обидва зап'ястя, і це була серйозна невдача.
Вона випадково впала.
Пом'якшувала падіння і зламала обидва зап'ястки.
Їй туди вставили стержні.
У неї цілий рік пішов на одужання.
Ми лишалися недовго.
Дали їм горювати на самоті.
Відразу після інциденту Філа Спектора заарештували,
він сказав поліцейським Альгамбри, що хоче адвоката.
Щойно він вимовив ці слова,
це все, руки геть, він одразу вніс заставу у мільйон доларів.
Окружний прокурор сказав: «Ми не порушуватимемо цю справу.
Ми почекаємо, поки все розслідують».
Під час попередньої доповіді поліцейські Альгамбри сказали,
що був один свідок, шофер.
Той, хто дзвонив у 911, Адріано Де Суза.
Нам потрібен той шофер.
- Детектив Пол Форнієр. - Детектив Річард Томлін.
І з нами тут...
Адріано Де Суза.
Коли ми говорили з Адріано де Суза,
він сказав, що працював на Філа 10–15 разів.
Адріано сказав, що Філ Спектор вийшов рівно о сьомій,
як завжди.
Поїхав повечеряти й випити в Західний Голлівуд.
Десь о 1:15–1:20 ночі
він сказав їхати в House of Blues.
Пізніше House of Blues зачиняється.
Трохи за другу ночі. Лана виводить п'яного Філа Спектора.
Каже: «Здається, він був п'яний».
Вона саджає його на заднє сидіння автомобіля.
Сідає сама й вони їдуть до Спектора додому.
Адріано сказав, що запаркувався за будинком.
Ввімкнув музику, почав дрімати.
Приблизно о п'ятій ранку Адріано почув гучний звук.
Достатній, щоб він злякався і вийшов з машини.
Раптом задні двері відчинилися.
Він бачив Філа Спектора в білому піджаку.
Я побачив його обличчя.
Він спереду тримав пістолет.
Адріано побачив на його руці кров.
Я нахилився ось так і побачив ноги.
- Побачив жінку в кріслі... - Так.
На її обличчі була кров.
Спектор подивився на Адріано і сказав:
Він сказав: «Здається, я когось убив».
Адріано подумав, що його життя в небезпеці, і почав тікати.
Подзвонив менеджеру Філа. Одразу автовідповідач.
Мішелю.
Мішелю, приїдь до пана Філіпа.
Схоже, він убив жінку.
Я дзвоню в поліцію.
Адріано сказав: «Схоже, пан Філ когось убив».
Він поклав трубку й набрав 911,
сказавши диспетчеру те саме.
В окрузі Лос-Анджелес
розтин може тривати тиждень-півтора.
З усіма мають працювати однаково, але насправді все відбувається не так.
Це дійшло аж до шерифа. Він хотів знати, що відбувається.
Цей розтин зробили за день. Це просто нечувано.
Основний результат розтину —
одне вогнепальне поранення в її роті.
З тим, де і як було поранення,
Лана померла миттєво.
Куля була під кутом вниз.
Якщо чиниш самогубство, нахилятимеш зброю вниз?
Як на мене, дуло було б прямо чи дивилося вгору.
Спосіб смерті — це юридичне визначення, його встановлює лікар.
Варіантів лише п'ять:
вбивство, самогубство, нещасний випадок, природна смерть, невідоме.
Це вирішує судмедексперт. Не суддя і не присяжні.
Судмедексперт дає це юридичне визначення.
Доктор Пена дуже ретельно робив такі висновки.
Частково це досвід, частково здоровий глузд,
частково наука.
У цьому випадку доктор Пена відклав результати
і хотів дочекатися всіх звітів,
перш ніж дати визначення.
Я схиляюся до вбивства чи нещасного випадку.
Але ще треба визначити, чи могло це бути самогубство.
Вона була в депресії? У неї були фінансові труднощі?
Ми говорили з орендодавцем. Каже, вона зразкова орендарка.
Це відкинуло: «Їй важко, вона не має грошей, щоб звести кінці з кінцями».
З усіма, хто, на нашу думку, мав з нею стосунки,
ділові чи особисті, ми поговорили.
У всіх бувають важкі моменти.
Але вона завжди брала себе в руки й вибиралася з халепи,
і якщо чогось потребувала, могла подзвонити мені.
Ніхто не казав, що вона себе кривдила. Що вона говорила про самогубство.
Вона була позитивною людиною, яка ніколи не думала завдати собі шкоди.
В ідеальному світі Лана б одразу повернулася до гри,
але її не було на сцені цілий рік,
вона була не тією, хто одразу спадає на думку кастинг-директорам,
тож їй треба було якось виживати,
і підвернулася вакансія в House of Blues.
БУЛЬВАР САНСЕТ
Кларксон працювала хостес у House of Blues.
Вона раділа, що працює.
Раділа, що одужала, і тепер здорова.
Отримати запрошення стати хостес у Залі Заснування — це був привілей.
Зал Заснування в House of Blues був дуже престижним місцем.
Там були всі зірки Голлівуду.
Як гостя Лани, одного вечора я зустріла там Джорджа Клуні.
Якщо ти відомий і ти в Голлівуді, ти ходиш у Зал Заснування.
Ми з Полом пішли в House of Blues.
Поговорили з менеджером, головою охорони,
а тоді з офіціанткою, яка обслуговувала Спектора.
Спектор прийшов,
Лана того вечора була хостес.
Він спитав: «Знаєш мене? Я Філ Спектор».
Вона не зрозуміла й заявила: «Пані Спектор, вам сюди не можна».
Вона подумала, що він жінка.
Усе минуло не дуже добре.
Голова охорони підбіг до неї і сказав: «Гей, ні».
Відвів її вбік і сказав: «Він наше золото».
Тож Лана провела його до особливого столика,
щиро вибачаючись.
Пізньої ночі, коли заклад закрився,
бачили, як вони виходили разом. Ми спитали, чи є записи відеокамер.
Ми дивимося відео.
Бачимо, як Лана допомагає Спектору сісти в машину.
За словами Адріано, Спектор був п'яний.
Усе запрошував її:
«Їдьмо в мій замок. Подивишся його».
Вона сказала: «Добре».
І так усе почалося.
Моторошно дивитися
і знати, що ця дівчина втратить життя за дві години.
Більшість наших запитань були такі:
приваблива жінка, чоловіки — свині.
Вона в Голлівуді, на батьківщині терміну «диван для кастингу».
Як вона реагувала, коли хтось робив недоречне зауваження
чи щось невідповідне?
Лана вміла відхиляти увагу, і дуже делікатно.
Людям легко одразу кидатися до припущень
щодо жінки, яка йде до чоловіка посеред ночі.
Але я знала Лану,
і точно знала, чому вона пішла до нього.
Вона пішла не тому, що зацікавилася в романтичному сенсі.
Нічого страшного в тому,
щоб піти випити з Філом Спектором.
Його зріст був до 170 см, а її — 183 см.
Я точно знаю,
чим Лану міг зацікавити такий, як Філ Спектор.
Це Голлівуд.
Я вам поясню: нетворкінг украй важливий.
Я знав і Філа Спектора, і Лану Кларксон.
Яке незвичне, сумнівне визначення.
Десь у 1966 році я вперше зустрів Філа Спектора
і побачив його роботу.
Коли мені було 15, Gold Star Studios була дуже відомою.
Я прокрадався туди й сидів на дивані.
Один інженер запросив мене в студію.
Згодом я був на сесіях Філа Спектора.
Філ Спектор мав «Стіну звуку».
У «Стіні звуку» було одночасно по чотири гітаристи,
три піаніно... Ніхто такого не робив.
Два барабанщики — очманіти.
Я ніколи не бачив нікого такого, як він,
у тому сенсі, як він поводився на сесіях.
Він був як малий диктатор,
але знав, чого хоче, і отримував це.
Лана була однією з моїх найближчих подруг,
але ми ніколи не обговорювали Філа Спектора.
Востаннє я його бачив, здається, у 1978 році.
А з Ланою познайомився в 1984 році, до переїзду в Нью-Йорк.
Лана не знала про репутацію Філа.
Філ Спектор був дуже небезпечним персонажем,
нестабільним і непередбачуваним.
Якби я тоді був на закритті House of Blues,
цього б не сталося.
Я б не дозволив їй поїхати з Філом, але...
Усі мали відчуття,
що цю подію дуже сильно вивчатимуть.
Нам потрібно якомога більше інформації.
Наша лабораторія отримала результати аналізів ДНК,
взятих під час огляду місця злочину.
У головній спальні
ми знайшли білий піджак, у якому був пан Спектор
ввечері в House of Blues.
На рукаві піджака були плями крові.
У гостьовій ванні була бавовняна пелюшка.
Що я дізнався.
Коли у людей є зброя, вони її загортають у пелюшки.
На пелюшці була кров, вона була вологою.
Ми дізналися, що кров Лани Кларксон була на пелюшці і у ванній,
що її кров була на піджаку Філа Спектора.
Коли куля влучила в пані Кларксон і бризнула кров,
вона потрапила на зброю пана Спектора, на рукав, на руку.
Під час огляду пелюшки і зброї
докторка Лінн Герольд дійшла висновку,
що пелюшка використовувалася для витирання пістолета.
Таким чином волога
і кров перенеслися зі зброї на пелюшку.
Плями крові є непрямими доказами злочину.
Як пістолет вистрілив? Де був пістолет під час пострілу?
Який ефект мав постріл пістолета?
Важко було визначити, бо ми мали справу
з плямами крові на темно-червоному килимі.
Визначивши це все, самогубство було виключено.
Ми вважали це вбивством?
Чи були припущення, що це нещасний випадок? Так.
Але проблема в тому, що він цього не каже.
Не знаю, що ця клята жінка... що з нею таке.
Вона знесла свою дурну голову в моєму клятому домі.
Коронери нарешті визначили: «Ні, це не було самогубство».
Судмедексперти встановили, що Лану Кларксон вбили,
але прокуратура Лос-Анджелесу відмовлялася висувати звинувачення.
Коронери зробили заяву.
Вони назвали це вбивством і вказують на Філа Спектора.
Коли окружний прокурор щось скаже?
Спектор впливовий.
Надто впливовий для цієї прокуратури, яка програла багато гучних справ.
Пам'ятаю, коли прийшла справа Спектора,
я знав, хто такий Філ Спектор.
You've Lost That Loving Feeling.
Моя онука обожнює цю пісню з «Найкращого стрільця».
Це була... Не хочу казати «параноя».
Але прокуратура сильно обпеклася зі справою О. Джея Сімпсона.
Ми хотіли більше часу, щоб сформувати справу проти Сімпсона.
Але ЗМІ сильно тиснули, і нам довелося її порушити.
Що сталося у справі О. Джея Сімпсона? Ми не були готові.
Ми хочемо, щоб правосуддя відбулося і вони відсиділи термін.
Тепер ми зосереджуємося:
«Як посилити докази того, що це вбивство,
без розумних сумнівів?
Які можуть бути перешкоди отриманню звинувачення?»
Усі хотіли привернути увагу ЗМІ.
Це сумно, але така природа наших ЗМІ.
Вони слідкують за цікавими справами.
Філ Спектор любив говорити. Він давав інтерв'ю наліво і направо.
В інтерв'ю журналу він сказав, що Кларксон «поцілувала пістолет».
Він вигадував інформацію, ставився до Лани досить вороже
і весь час її обмовляв.
Піар-машина Філа Спектора хотіла зробити Лану вертихвісткою.
Її принижували, бо вона з низькобюджетних фільмів,
але вона трималася гордо.
Вона знала, що була крутою королевою варварів, і їй це належало.
Родина попросила, щоб ніхто з нас,
із кола близьких, ні з ким не говорив.
Ми щось скажемо, це перекрутять,
потім опублікують у газеті чи журналі.
Я сказала, краще не говорити.
Тож ми сиділи на задньому плані
і тихо обурювалися інформацією, яку вивергали
Філ Спектор і його команда.
Це було жахливо.
Це показало, який він.
Так і хотілося сказати:
«Ні, ти намагаєшся щось приховати, ти скоїв убивство».
Жодних сумнівів, це була найрезонансніша справа.
Мої друзі й родичі були на вухах.
«Ти займаєшся цією справою?» Кожен мав версію.
Але потрібен баланс.
У мене є звичка —
я рідко говорю, ким працюю.
Я не особливий.
Я обрав цю роботу, і мені вона подобається.
Я намагався не розголошувати цю справу.
Коли питали, казав: «Так, займаюся. Так, буде по телевізору».
Моїм дітям тоді було 13 і 11.
Вони знали, що відбувається,
але — мабуть, це вони взяли від мене — вони ніколи...
Вони не були вражені моєю роботою.
Сьогодні в ранковій газеті я прочитав,
що Спектора описують так: на 90 % чарівний, на 10 % проблемний.
Так.
У вас був досвід із тими 10 %?
Ні, звісно, але я чув багато історій.
Ми думаємо: «Чому ми вважаємо, що це вбивство?»
Вникаємо в життя Філа Спектора.
Бачимо, що його принаймні раз арештовували за зброю.
Він мав зброю.
Я дізнався від людей, що у нього довга брудна історія
розмахування зброєю.
Історія за історією, як він розмахує пістолетом
під час запису пісні гурту Ramones.
Він розізлився на Джона Леннона і вистрелив у стелю.
Це треба було дослідити.
Філ Спектор тицяв у людей зброєю, щоб показати, хто тут головний.
Коли маєш справжню владу, зброя не потрібна.
Він був блазнем.
Носив заряджену зброю, щоб чіплятися до людей,
від Джона Леннона до Леонарда Коена.
Закінчується сеанс звукозапису.
Філ Спектор каже Леонарду Коену: «Іди запиши вокал».
Леонард відповідає Філу: «Я втомився.
Зроблю це завтра». І Філ дістає пістолет.
Наставляє на Леонарда і каже: «Ти співатимеш зараз».
Це не відлякало Леонарда Коена. Це був перший день.
Цю історію мені розповів Леонард.
Його все одно інтригували
можливі досягнення роботи з Філом,
але Леонард весь час знав, що у того пістолет.
Він був дуже впливовим.
Тож люди вагалися.
Особливо люди зі світу музики.
Вони вважали, він здатен знищити їхню кар'єру.
Багато людей, з якими ми говорили, відмовлялися свідчити для протоколу,
але розповідали, як він тримав їх у себе вдома.
Це були чоловіки й жінки.
Ви з Філом добре провели час, ти хочеш піти,
він каже: «Почекай тут»,
і це завжди було у фойє.
І він буквально зникав, іноді на кілька годин,
поки не був готовий дозволити тобі піти.
Як він їх тримав...
Пам'ятаєте шуруп від засува, знайдений на підлозі?
Він знімав замок, і вони опинялися в пастці.
У нього це був ще один спосіб контролювати інших.
І це його вирізняло.
Він був маніакальний щодо контролю.
Пані Кларксон була фактично ув'язнена.
Не могла піти за власним бажанням, бо не могла відчинити двері,
адже пан Спектор зняв той пристрій,
той регулятор засува.
Ми дізналися про чутки, але чутки в залі суду не рахуються.
Потребувалися чіткі докази.
Річ Томлін і його команда вивчили кожну зачіпку
і перетворили ці чутки на факти.
Ми знайшли справжніх свідків, купу.
ПОКАЗАННЯ СВІДКІВ
З кимось це були стосунки на один вечір,
іноді це були жінки, яких він знав роками,
але всі ці жінки мали спільну рису:
їх тримали заручницями,
пан Спектор позбавляв їх волі.
Жінки казали, що він був дуже чарівним,
уважним до їхніх потреб, привабливим,
чудовим співрозмовником, а тоді спрацьовував перемикач.
Філ Спектор мав звичку приводити до себе жінок,
вимагаючи сексуальних послуг,
і коли вони не підкорялися, він діставав пістолет.
Це його почерк,
тобто це річ, яку він робить і яку робив,
і це важливо, тому що,
якби ми не знайшли нікого, хто б сказав, що таке вже бувало,
це б зіграло захисту на руку.
«Абсурдно таке думати про мого клієнта!»
Ці жінки погодилися свідчити, що боялися за своє життя
і думали, що він їх уб'є.
Це критично важливий доказ,
який доводить, що був намір.
Звісно, це не самогубство, але й не нещасний випадок.
У нього були агресивні нахили,
і рано чи пізно таке мало статися.
Судячи з розповідей людей, які пережили подібне,
він не хотів, щоб вона йшла.
Він залишив її у фойє на годину чи більше.
Вона заснула, і з якоїсь причини, якої ми не дізнаємося,
він схопив пістолет і вирішив засунути його їй у рот,
вона запанікувала, і він її вбив.
Зрозумівши, що він накоїв, Філ Спектор має достатньо часу,
щоб спробувати інсценувати місце злочину.
Ми підтримували зв'язок з окружною прокуратурою.
Це була спільна робота.
У листопаді 2003 року
було прийнято рішення, і проти Спектора висунули звинувачення в убивстві.
20 ЛИСТОПАДА 2003 РОКУ ЧЕРЕЗ 9 МІСЯЦІВ ПІСЛЯ СМЕРТІ ЛАНИ КЛАРКСОН
Під час перших виступів у суді з ним був відомий адвокат Роберт Шапіро.
Це вже третій набір висококласних адвокатів.
Філ Спектор не хотів провести у в'язниці жодного дня.
Щоразу, коли з'являвся новий адвокат, справу відкладали,
бо суддя давав адвокату час ознайомитися з матеріалами.
Філ Спектор під заставою, тобто він вільний.
Він одружився.
Поки він може тягнути цю справу, він вільна людина.
Пане Спекторе?
25 КВІТНЯ 2007 РОКУ ЧЕРЕЗ 4 РОКИ ПІСЛЯ СМЕРТІ ЛАНИ КЛАРКСОН
Атмосфера була просто циркова.
Філ Спектор одягав на суд різні перуки.
Брав величезних охоронців.
Захист у цій справі
іноді чинив просто жахливо.
Один з адвокатів був
неетичним покидьком, адвокатом нью-йоркської мафії.
Він ловив мене в коридорі і в туалеті, переслідував мене.
Каже: «Скоріше б ти вже свідчив.
Я тобі влаштую».
Серйозно? Я крихітна людина.
Думаєш, мені ніхто не надирав зад? Ти сліпий?
Глянь на мене. Я зробив кар'єру на тому, що приймав удари.
Я не найкращий свідок,
але я вмію казати правду, і це дуже легко.
Можливо, у мене на обличчі було написано, що мене легко налякати.
Хочеться думати, що це не так.
На кону цього суду було правосуддя для Лани Кларксон і її родини.
Але цей процес мав підтекст.
Прокуратура Лос-Анджелесу не виграла жодної гучної справи за 40 років,
навіть попри вагомі докази,
що знаменитості робили щось злочинне.
У мій перший рік в окружній прокуратурі
був суд над О. Джеєм Сімпсоном.
Я був молодим прокурором.
Із цього суду ми винесли величезний урок.
Присяжні дивляться на знаменитостей інакше.
Їм приписують певні риси.
З'являється співчуття, і присяжні опиняються під тиском.
Вони знають, що їх критикуватимуть друзі,
якщо вони визнають зірку винною.
Ми не хотіли судити музичного продюсера Філа Спектора.
Ми хотіли судити Філа Спектора людину.
Той факт, що він був відомим музичним продюсером,
який створював фантастичну музику за будь-якими стандартами,
феноменальну,
і змінив напрямок музики і рок-н-ролу, як ми його знаємо...
не мав значення.
Мало значення те, що сталося в особняку
конкретно того дня.
Моєю стратегією було виявлення справжнього Філа Спектора.
І на цьому крапка.
У нас було близько 20 інцидентів, які ми хотіли використати.
Суддя дозволив п'ять, і це було нормально.
Мені до скроні приставили пістолет.
Він узяв револьвер і вдарив мене по голові.
-«Спробуєш піти — уб'ю». -«Підеш — знесу твою ***** голову».
На рівному місці.
На ньому був піджак у клітинку.
Він мені нагадав Елмера Фадда.
Зброя більша за нього.
Ми піднялися в його спальню. Він не мусив цього робити.
Можна ж було романтично, але він це зробив на прицілі.
Хотів зґвалтувати.
Добирай слова дуже ретельно.
Бо ніщо з того, що ти мені скажеш, не варте твого життя.
ГОЛОСОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ ЖЕРТВІ
Бувай, Дороті.
Це було важко слухати.
Жінки оголювали свої душі,
і я їм вдячна, що вони це змогли,
бо нелегко було виступати перед камерами судового телебачення,
перед людьми, і розповідати свої жахливі історії.
ЗМІ сказали, що хочуть повного висвітлення.
Ми знали, що справа О. Джея Сімпсона була катастрофічною.
Люди стали поводитися інакше.
Суд перетворився на серіал.
Замість представлення доказів вистава.
Ми намагалися зробити так,
щоб свідки, принаймні з нашого боку, зрозуміли,
що їхня задача — просто казати правду.
Усе інше відволікає. Ігноруйте це.
Я хвилююся, виступаючи на публіці.
Не люблю свідчити. Навіть ця розмова мені важка.
Я знав, що у пана Спектора необмежені ресурси.
У нього були дуже дорогі, дуже досвідчені, дуже агресивні адвокати.
Я був у невигідному становищі.
У свідченні є кілька простих правил, за якими я живу.
Послухав запитання, відповів на нього, стулив писок.
Я іду свідчити. Нервую.
Марк Лілліенфелд, бережи його бог, давав свідчення.
Під час прямого допиту
його просять щось описати в справі про Лану,
він обмовляється і каже «її лапа» замість «її рука».
Сказавши це, я зрозумів, що назвав руку жінки лапою, як у собаки.
І через нерви, і тому, що я бовдур.
Я дивлюся в зал і бачу, як на мене дивиться її мама.
У неї на обличчі вираз шоку й недовіри.
«Ви назвали руку моєї померлої доньки лапою».
Я сидів і вмирав від сорому.
Так. Не найкращий його момент.
Він швидко виправився.
Марк почувався роздавленим.
Це вперше, коли я можу сказати... що відмовляв його накласти на себе руки.
Йому було так зле.
Просто він собачник, усе життя мав собак.
У мене прізвисько як у пса. Собаки мені сняться.
Я здвигнутий на собаках.
Мама Лани Кларксон, єдина, хто мав для мене значення...
Я вибачився.
Пам'ятаю, як він до мене підійшов і який був ґречний.
Я була йому вдячна.
Я сказав їй,
що для мене честь розслідувати справу,
де жертва була такою чудовою особистістю.
Мені було приємно дізнатися про її життя,
про те, як вона впливала на інших людей.
Суд тривав кілька місяців.
Купа свідків.
Захист залучив багатьох експертів з усіх кінців США.
Були витрачені сотні тисяч доларів.
Вони були всесвітньо відомими у своїй галузі,
і вони були доказом того, що: «Якщо заплатиш достатньо,
я скажу, що я Дональд Дак, і що небо не блакитне, а коричневе».
ВІНСЕНТ ДІ МАЙО ПАТОЛОГОАНАТОМ
Якщо дотримуватися об'єктивних наукових доказів,
це самогубство.
Ми не просто переслідували справу.
Ми захищали правду.
Єдиний захист, який вони могли б надати
щодо того, як пістолет вистрелив у її роті, — сказати, що це зробила вона.
Ми знали, що захист нападе на Лану. Вони мусили.
Треба було створити образ людини в глибокій депресії,
у якої одна нога в могилі, інша — на банановій шкірці,
якій не було заради чого жити.
Вони представили відео.
Я не буду нічиєю рабинею і нічиєю шльондрою.
Дружина Філа Спектора сиділа за командою захисту,
і вона почала голосно реготати з Лани.
Ви, офіцери, такі винахідливі.
Вона сміялася з Лани.
Захист зробив це навмисно, щоб познущатися з неї
і припустити, що вона була низькою людиною,
незначною актрисою, яка не мала для чого жити
і не мала кар'єрних перспектив.
Я знав, що це завдало болю Донні і родині.
Коли твою хорошу подругу вбивають
і під час суду розтоптують її особистість,
а ти слухаєш у залі суду,
як про неї розповідають історії,
це боляче, бо ти знаєш, що це неправда.
Я був дуже засмучений, бо відчував, що не можу захистити її
і її репутацію так, як вона того заслуговує.
ВЕРЕСЕНЬ 2007 РОКУ 5 МІСЯЦІВ СУДУ
У Каліфорнії адвокати Філа Спектора завершили свою справу.
Є 12 людей, яких ти ніколи не зустрічав, які не знайомі між собою...
Їм буде важко погодитися, якого кольору небо, так?
Тож я ніколи не очікую, що буде легко й просто.
Але я знав, що ми зібрали потрібні докази.
Я знав, що в нас був правильний план для суду.
Знав, що свідки, жінки, які свідчили,
Адріано Де Суза,
кожен зробив те, що мав робити,
і я подумав: «Це не має бути дуже складно.
У присяжних є всі необхідні інструменти».
Це було в перший день.
Моя впевненість похитнулася другого дня,
а потім був день третій.
Це мало зайняти кілька днів,
бо вони мусили перевірити всі докази.
Але потім...
День п'ятий, сьомий, восьмий, дев'ятий.
На цей час я вже розбитий.
Думаю: «Що я зробив не так? Чому вони так довго?»
Коли голова присяжних провів первісне опитування, це був жах.
Ми всі були різної думки.
Четверо «винний», п'ятеро «невинний», четверо не вирішили.
Під час обговорення було таке враження, ніби відбувається другий суд.
Дехто з нас у кімнаті присяжних мусив знову доводити факти
тим присяжним, які чогось не зрозуміли
або купилися на дезінформацію,
яку надавали експерти з боку захисту.
Схоже, якщо повторювати брехню різними способами і часто,
вона стає практично фактом.
Це був найдовший і найболючіший досвід у моєму житті.
Ми всі мали виконувати свою роботу на основі доказів, які нам надали.
Для нас усіх це був момент переосмислення.
Я знав, як це серйозно.
Я завжди був чесним у тому, чому я мав його засудити.
Наприкінці були такі сварки, що треба було йти звідти.
Ми радилися 14 днів. Це надто довго.
Я пішов і натиснув дзвінок. І все.
Цього разу присяжні не можуть винести вердикт
і я анулюю судовий процес.
Я думав, буде швидко. Зайшли й вийшли.
РІКАРДО ЕНРІКЕС ПРИСЯЖНИЙ No 9
Так не було.
Мене образив захист і те, що він нам згодовував.
Гадаю, я сказав достатньо.
Коли молоток вдарив об підставку,
мій живіт скрутило,
і я думаю: «Я не впорався».
Усі робили те, що мусили,
і я почувався єдиним, хто цього не робив,
хто не довів справу до кінця.
Це була вагома поразка в моїй кар'єрі.
Я пішов нагору. Почав збирати портфель на вечір.
Хотів, щоб представники ЗМІ розійшлися.
Лишилася усього одна репортерка з мікрофоном і камерою.
Коли я ішов до машини, вона спитала:
«Пане Джексон, ви збираєтеся повторно розглянути справу?»
Я зупинився, подивився на неї і сказав:
«Я її розглядатиму, аж доки не доб'юся правосуддя».
І пішов собі.
Ми б не відступили через незгоду присяжних.
Цього б не сталося.
Ми зібралися з думками, знову склеїли справу,
і за півтора року спробували ще.
ГОТОВІ ДО НОВОГО СУДУ
На першому суді з 12 присяжних десять проголосували, що винен.
І я дійшов висновку, що ми не зробили нічого неправильного.
Підберемо нових присяжних, подамо справу,
яку ми вдруге просто скопіювали з першого разу. І все.
Я не знала, чого чекати на другому суді.
Вже не було так видовищно,
та обидва суди були для мене емоційно важкі.
Присяжні радилися.
Пам'ятаю, я був на бейсбольному матчі мого сина.
Коли справу подали, йому було 11.
Тепер йому 16.
Мій телефон розривається.
«Вирок винесено».
Я залишився сидіти.
Обдумав це.
У мене будуть інші суди, інші вироки.
Але я не завжди матиму змогу
подивитися гру сина.
Кажу: «Я подивлюся по телевізору».
З одного боку був мій син, з іншого — дочка.
Ми затамували подих.
Ми, присяжні, у вищезазначеному позові вважаємо, що підсудний Філіп Спектор
винен у вбивстві другого ступеня Лани Кларксон.
Коли сказали «винен», я згадала, що вмію дихати.
Я не могла повірити. Нарешті був справедливий вирок.
Родина задоволена, що присяжні відхилили спотворення
і критику життя Лани Кларксон,
яке відбувалося на цьому суді, на минулому і тривало вже шість років.
Незалежно від вашої слави, багатства чи так званої знаменитості,
вас судитимуть
і ви відповісте за свої дії.
Це був перший вирок знаменитості за 40 років.
Це була дуже важлива справа для всіх причетних.
Було приємно знати,
що в Лос-Анджелесі можна розпочати справу
проти багатої і дуже впливової знаменитості
і мати задоволення виводу правди назовні.
Пан Спектор отримав від 19 до довічного.
Це...
не реабілітаційна частина закону, а карна.
Сиди у своїй камері і думай про скоєне
до кінця твого клятого життя,
поки тебе не винесуть у труні.
Він отримав саме те, що заслужив.
Я пішов з роботи ще до першого слухання.
Звільнився через ПТСР.
Для роботи я був надто нервовий.
Денні пішов на пенсію молодим.
Здається, Марк якось сказав:
«У кожного своя кількість тіл».
У всіх ця кількість різна, але настає момент,
коли ти відчуваєш, що все.
Це чудова, дивовижна робота,
вона була корисною для мене і моєї родини,
але вона дуже виснажлива.
Емоційно небезпечна.
Одні мої друзі закінчили самогубством, інші допилися до смерті,
самогубством це не назвали, але це було воно.
У поліції щороку самогубств більше,
ніж смертей під час роботи.
Це серйозно.
Щоб витримати скільки й Марк, треба бути як Марк,
щоб від тебе все відскакувало.
У 1994 році я був молодим детективом у забійному відділі.
Пропрацював там лише два роки.
Ми з новим напарником узяли справу
про вбивство Мікі Томпсона і Труді Томпсон.
Це дуже гучна справа.
Я тоді цікавився машинами і знав, що Мікі Томпсон — легенда.
Його дружина Труді займалася рекламою заходів.
Томпсона і його дружину Труді убили із засідки
на під'їзді до будинку подружжя в Бредбері.
Її вбили першою.
Тата планувалося катувати, і вбивцям це вдалося.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда