LOS ANGELES-POLISEN ÄR LANDETS STÖRSTA POLISMYNDIGHET
OCH BISTÅR DET FOLKTÄTASTE COUNTYT I LANDET.
DE UTREDER DE MEST BRUTALA OCH KOMPLICERADE MORDEN.
DET HÄR ÄR DERAS BERÄTTELSER.
3 FEBRUARI 2003
Ni har låst in mig som nån jävla skit.
PHIL SPECTORS RÖST
Ni kommer och jävlas med mig när nån kommer hem till mig
och skjuter skallen av sig.
Sen kommer ni hit
och griper mig och bankar skiten ur mig, och spöar skiten ur mig.
Ni ska fan få betala för det här. Det här är för jävligt.
Den som satt häktad hos Alhambra-polisen var Phil Spector.
Poliskommissarien berättade att han var en rik musikproducent.
Jag hade aldrig hört talas om honom.
Spectors stil sägs ha förändrat hur vi hör popmusik.
RÄTTSLÄKARE
Det här fallet skulle bli en "red ball" – ett fall som blir mycket uppmärksammat.
Man måste vara medveten om det. Det tror jag att vi var.
Los Angeles-polisen är de bästa av de bästa.
Några av de mest kända fallen prövas i Los Angeles.
Man måste engagera sig till 110 procent.
Det här är mord – det allvarligaste av brott.
Det handlar om passion
och pliktkänsla.
Sanningen skipar rättvisa.
Det är nåt speciellt och annorlunda med kändisfall.
Los Angeles har alltid varit epicentrum för den sortens fall.
Tänker man på Los Angeles, tänker man på Hollywood.
Hollywood, skådisar, regissörer och producenter.
Det finns så mycket mer än så,
men det är det som är själva stadens hjärta.
LA är en lustig plats, och countypolisen i Los Angeles
bistår hela countyt.
Från den värsta tänkbara fattigdomen i Amerika,
till den största rikedomen –
villor för hundra miljoner dollar vid havet.
Vi håller ordning överallt.
Det är varierande.
Jag ville börja jobba på mordroteln.
Jag hade turen att göra det 1999.
Då var mina barn sju och nio.
Folk sa att de är för unga.
Det är många timmar, och det finns alltid nåt att göra,
men vi jobbade runt familjelivet.
Om det innebar att åka till kontoret klockan tio på kvällen
för att få allt gjort, så gjorde vi det.
3 FEBRUARI 2003 KL. 7
Min kollega Paul Fornier och jag var på väg att åka hem
när vi fick in ett samtal om att vi skulle tilldelas ett fall
i en villa i Alhambra.
Det enda vi visste var att en kvinna var död
och en musikproducent var inblandad.
Jag blev förvånad över att det låg en stor, palatsliknande villa där
i den här lilla staden som bara är en förort till centrala Los Angeles.
PHIL SPECTORS HEM
Alhambra är en sömnig stad.
Det är ett medelklassområde med enfamiljshus.
Sen har vi det här vidundret mitt i alltihop.
När vi kom närmare såg vi en stor folkmassa
bakom en polisavspärrning.
Jag minns att Paul sa: "Nu är det allvar."
En kvinna har blivit skjuten inne i huset. Offret har dödförklarats på plats.
När jag kom dit var det kaos.
Det var helikoptrar ovanför och nyhetsbilar över hela gatan.
3 FEBRUARI 2003
KL. 5 - DÖDSSKJUTNING KL. 7 - POLISEN ANLÄNDER
När vi kom till platsen
pratade vi med Alhambra-polisen. Jag ska förklara hur det funkar.
LA-polisen har hand om en stor del av LA County.
I countyt finns det mindre kommuner. De har sina egna poliskårer.
Men de har inte samma resurser som LA-polisen har.
Det finns 100 mordutredare hos LA-polisen,
så de kontaktar oss och vi tar över ansvaret.
Alhambra-polisen berättade
att de hade fått in ett larmsamtal från Phil Spectors chaufför.
När de kom fram kunde de se Phil Spector
gå fram och tillbaka i fönstret på övervåningen.
De försöker få honom att komma ner, men han vägrar – han kommer inte ut.
De gick in i huset där de konfronterade Phil Spector.
Han är inte medgörlig.
De ser en kvinna sitta hopsjunken i en stol – uppenbarligen död.
Phil deklamerade: "Det här är det värsta jag nånsin sett."
En av poliserna spelade in alltihop.
Det här är så jävla dumt. Jag vet inte vad hon har för problem.
Men hon var med vakterna på House of Blues.
Jag vet inte vad hennes jävla problem var, men hon hade ingen rätt
att komma till mitt jävla slott och skjuta skallen av sig.
Vad fan är det för fel på er?
Elpistol används.
De använde även sköldar för att övermanna honom.
Alhambra-polisen gjorde en inledande utredning.
Baserat på den häktade de mr Phil Spector.
Jag har varit med länge och vet att folk kan möta döden på olika sätt.
Man måste ta hänsyn till allt. Man måste ha ett öppet sinne.
Baserat på vad Spector säger är självmord en möjlighet.
Bakdörren var öppen.
När vi går in ser jag en ung dam. Hon ligger lealös i en stol i foajén.
Det ligger en 38-kalibrig revolver vid hennes fot.
Man såg att hon hade en skottskada i munnen.
Vi visste inte vem hon var eller om de hade en relation.
Nåt kanske hade gått snett.
Är det ett brott? Är det självmord? Kan det vara en hemsk olycka?
En tredelad utredning.
Vid första anblicken behandlar vi alla dödsfall som mord.
Vi skickar ut poliser till alla självmord som sker inom LA-polisens jurisdiktion.
Alla dödsolyckor, förutom trafikolyckor, utreds av en mordutredare.
Jag börjar titta på alla attiraljer i mr Spectors hem,
och jag börjar förstå hur viktig den här personen är inom den branschen.
Phil Spectors berömmelse som producent
överskuggade ibland artisterna han jobbade med.
Man ser Tina Turner, bilder på The Righteous Brothers.
Man ser Beatles, Grammy-nomineringarna och alla utmärkelser han fått genom åren.
Som huvudutredare, om det här går bra – all heder åt dig.
Men om det går åt skogen är det du som hålls ansvarig.
Vi utsåg Mark Lillienfeld.
En av de mest erfarna kriminalpoliserna. Han fick ta hand om brottsplatsen.
För vi visste att det skulle bli en kritisk del av utredningen.
Stora fall och Mark Lillienfeld går hand i hand.
Uppmärksammade fall kan stressa poliser. Jag bryr mig inte det minsta.
Vi lägger lika mycket ansträngning, resurser och omsorg på alla mordplatser.
Huset var i dåligt skick.
Det var dåligt upplyst.
Det var smutsigt. Det fanns möss, råttor och kackerlackor.
Det var lite udda för nån som var så extremt förmögen.
Man trodde att han skulle ha en överdådig livsstil.
Allt fanns i det där huset. Bokstavligen. Som om han var en rik tvångssamlare.
Man tänker: "Jag måste se till att jag inte missar nåt."
Men man tänker också:
"Spector har nog inte varit i det här rummet på sex år."
Det var den mest unika brottsplatsutredning
jag nånsin jobbat med och jag skulle aldrig vilja göra om det.
Det var hemskt.
För det var så invecklat.
Så vi visste att den avlidnas kropp låg precis där.
Vi hade fysiska bevis som blod, skottskadan som var synlig.
Hon var skjuten i munnen. Det fanns tänder och fragment av tänder som låg utspridda.
De låg på mattan. De låg på andra sidan rummet i en trappa.
Vi samlade in det, vi fotograferade det, vi gjorde diagram och sparade dna.
Man måste ta sig igenom det otäcka och det känslosamma.
Ta dig förbi det. "Vad säger de här sakerna?"
Vi måste föra de dödas talan
och de ger oss ledtrådar i form av fysiska bevis.
Alla vet att när man står vid en död person
är det ett stort ansvar och du måste ta det på allvar.
Man måste ha en andlig ideologi.
Jag klarar av att se en död kropp.
Det är bara ett skal. Personens själ är redan borta.
Jag tror att det är påfrestande att ständigt vara runt döden.
Jobbet tar ut sin rätt.
Nu fokuserar man på att lösa det.
Så vi jobbade oss metodiskt fram innan vi lämnade brottsplatsen.
Vanligtvis jobbar man på brottsplatsen, om det finns mycket bevis,
kanske i en sju, åtta timmar. Den här jobbade vi på i mer än en dag.
På golvet låg det en laddad 38-kalibrig revolver
av märket Colt.
Det fanns en tomhylsa i cylindermagasinet.
Utöver det fanns det också ett låsvred från hemmets bakdörr.
Man brukar ha en regel som går från dörren in i karmen.
Det ger ökad säkerhet.
För att flytta regeln vrider man på låsvredet,
och vredet satt inte på låset utan låg på golvet.
Det var märkligt. "Hur gick det till?"
Det såg ut som att vapnet hade placerats vid hennes fot.
Problemet är att man aldrig kan återskapa hur ett vapen landar.
Du vet, vapnet faller...
Och det bara studsar omkring.
Ett läderhölster låg i en byrålåda,
och det var tydligt att läderhölstret
passade ihop med den 38-kalibriga Colt-revolvern.
Så det vapnet kom från det hölstret.
Klockan var runt fem, nästan 12 timmar senare.
Rättsläkaren kunde äntligen bekräfta offrets identitet.
Det här var Lana Clarkson.
Vi lyckades få tag på moderns uppgifter och åker för att träffa Donna.
Jag fick ett samtal från Lanas syster, Fawn.
Hon sa: "Lana kan ha råkat ut för nåt.
Jag vet inte. Nåt är fel." "Vad menar du? Vad är det?"
Fawn fick ett samtal från nån, men hon visste inte så mycket.
Det kunde ha nåt med nyheterna på tv att göra
om ett möjligt mord i Alhambra.
Lana skulle ringa, men det gjorde hon inte.
Jag tänkte att det hade varit nån fest och att hon hölls kvar med andra
för att frågas ut.
Det slutade med att jag ringde polisen.
Medan vi är på väg mot Donna ringer hon upp min kollega Paul.
Jag trodde att han ringde upp mig. Han sa: "Var kan jag träffa dig?"
Jag blev förbluffad. "Träffa mig?"
Och...
Ursäkta mig.
Han sa Lanas adress vid kanalen.
Han säger: "Kan vi träffas där?"
Då blev jag orolig. Det var inget bra tecken.
Jag körde in i garaget, och försökte hålla mig samlad,
och inte bli för upprörd – jag visste ju inget.
Så jag städar ur bilen
och drog fram ett par skor.
Jag minns att jag höll i skorna och sa...
"Det kan inte vara Lana. Här är hennes skor." Förlåt.
Helt plötsligt kom poliserna dit.
Hennes syster och bror kom.
Vi gick tysta runt till framsidan av stugan och gick in.
Inspektör Fornier tittade ner i golvet och sa att det var Lana.
Förlåt.
Det spelar ingen roll om barnet är vuxet.
Det finns inget värre och mer onaturligt än att dina barn dör före dig.
Det är fruktansvärt jobbigt.
Att meddela en anhörigs död
är helt klart det absolut värsta med att vara en polis.
Mycket är jobbigt med att vara polis.
Du måste ta reda på allt som är viktigt
så fort som möjligt för det kan påverka hur bevis samlas in.
Jag, min kollega och åtta andra poliser undersökte fortfarande platsen.
Ju mer man vet om ett offer, desto mer kan man förstå hur de dog.
De här människorna måste bearbeta det du säger,
och nu frågar jag dem: "Förresten,
hon var hemma hos Phil Spector. Vet ni vem Phil Spector är?
Vet hon vem Phil Spector är? Vet ni varför hon var där?"
Donna säger: "Nej, hon kände inte den här mannen."
I underhållningsbranschen umgås alla på småtimmarna.
Jag är inte förvånad. Lana nätverkade alltid.
Hon hade mycket på gång. Lana var skådespelare.
Jag ska med en buss.
Vet du vart?
Ja, vart den än går.
Lana gjorde många tv-serier på 80-talet. Hon var med i Barbarian Queen-filmerna.
Lana bröt båda handlederna och det var ett stort bakslag för henne.
Hon råkade trilla.
Hon tog emot med händerna och bröt båda handlederna.
Hon fick ha stift i handlederna.
Det var början på ett år av återhämtning för henne.
Vi stannade inte länge. Vi lät dem sörja ifred.
Direkt efter incidenten greps Phil Spector
och han meddelade polisen att han ville ha en advokat.
Så fort han sa de orden
får man inte göra nåt och han släpptes direkt mot borgen.
Distriktsåklagaren ville inte väcka åtal.
"Vi tänker vänta tills allt är utrett."
Under den första genomgången med Alhambra-polisen
sa de att de hade ett vittne – chauffören.
Personen som ringde det första larmsamtalet, Adriano De Souza.
Vi måste prata med chauffören.
- Inspektör Fornier. - Inspektör Tomlin.
Och vi är här med...
Adriano De Souza.
När vi pratade med De Souza
sa han att han hade jobbat för Phil 10-15 gånger tidigare.
Adriano sa att Phil Spector kom ut vid klockan sju,
som han oftast gör.
Sen åt han middag och drack drinkar i West Hollywood.
Vid kl. 1.15-1.20 blev han ombedd att köra till House of Blues.
Sen stänger House of Blues.
Klockan är lite efter två och Lana hjälper en full Phil Spector.
Han sa: "Jag tror att han var full." Hon sätter honom i baksätet på bilen.
Hon hoppar in och de kör hem till Phil Spector.
Adriano sa att han parkerade på baksidan av huset.
Han spelade lite musik. Han slumrade till.
Runt kl. 5 på morgonen sa Adriano att han hörde en smäll.
Det fick honom att haja till och kliva ur bilen.
Plötsligt öppnades bakdörren.
Han såg Phil Spector i en vit kavaj.
Jag såg hans ansikte.
Och när jag såg honom höll han vapnet framför sig.
Adriano såg blod på hans hand.
Jag rörde mig så här, och jag såg benen.
- Jag såg kvinnan i stolen. - Okej.
Hon hade blod i hela ansiktet.
Spector såg på Adriano och sa...
Han sa typ: "Jag tror att jag har dödat nån."
Adriano kände att hans liv var i fara och började springa.
Han ringde Phils manager. Det gick till röstbrevlådan.
Michelle.
Michelle, du måste komma till mr Phillips hus.
Jag tror att han har dödat en kvinna.
Jag ringer polisen nu.
Adriano sa: "Jag tror att mr Phil har dödat nån."
Han la på, sen ringde han 911 och sa samma sak till larmcentralen.
I Los Angeles kan det gå över en vecka innan en obduktion utförs.
Alla ska behandlas lika,
men sanningen är att det inte alltid är så.
Det här har gått ända till polischefen. De vill veta vad som pågår.
Obduktionen gjordes dagen därpå, vilket var extremt ovanligt.
De viktigaste fynden från obduktionen var att det fanns en skottskada i munnen.
Med tanke på hur skottet träffade dog Lana omedelbart.
Kulan hade gått i en nedåtgående vinkel.
Om du begick självmord, tänker du då rikta vapnet nedåt?
Det skulle sannolikt vara horisontellt eller till och med uppåt.
Dödsorsaken måste fastställas av en läkare.
Han har bara fem val.
Mord, självmord, olycka, naturlig eller okänd.
Det är rättsläkaren som avgör det. Inte en domare, inte en jury.
Det är rättsläkaren, obducenten, som fastställer det.
Dr. Pena var väldigt noggrann när han drog de slutsatserna.
En del av det är erfarenhet, en del är sunt förnuft och vetenskap.
I det här fallet avvaktade dr. Pena med obduktionsresultaten
och väntade tills alla rapporter kommit in innan han fastställde nåt.
Jag tycker mer att det verkar som ett mord eller en olycka.
Vi måste dock utreda om det kan vara självmord.
Var hon deprimerad? Hade hon ekonomiska problem?
Vi pratade med hyresvärdarna. Hon var en mönsterhyresgäst.
Det uteslöt att hon hade svårt att få ekonomin att gå ihop.
Alla som vi trodde hade nån slags relation med henne,
vare sig i jobbet eller privat, pratade vi med.
Alla kan vara deppiga ibland.
Men hon tog sig alltid ur det.
Om hon verkligen behövde nåt kunde hon ringa mig.
Ingen sa att hon försökte skada sig själv. Hon hade aldrig pratat om självmord.
Hon är en positiv person som aldrig skulle vilja skada sig själv.
I en perfekt värld skulle Lana skådespela igen,
men hon hade varit borta i ett år
och var inte överst på listan hos alla rollsättare.
Hon behövde tjäna pengar på nåt sätt,
och det dök upp ett jobb på House of Blues.
Clarkson jobbade på House of Blues.
Hon var glad över att jobba,
och att hon hade återhämtat sig och var frisk.
Det var ett privilegium att bli ombedd att vara värdinna på Foundation Room.
Foundation Room på House of Blues var en mycket prestigefull plats.
Det var Hollywoodeliten.
Som Lanas gäst träffade jag George Clooney där en kväll.
Var du berömd och befann dig i Hollywood var du på Foundation Room.
Paul och jag åkte till House of Blues. Vi pratade med managern, säkerhetschefen
och servitrisen som serverade Spector.
Spector hade kommit in
och Lana jobbade som värdinna den kvällen.
Han sa: "Vet du inte att jag är Phil Spector?"
Hon visste inte det och sa: "Ms Spector, ni kan inte komma in."
Hon trodde att han var en kvinna.
Det uppskattades inte av Spector. Säkerhetschefen sprang fram och sa: "Nej!"
Han tog henne avsides och sa: "Behandla honom väl."
Så då eskorterade Lana honom till ett speciellt bord
och bad om ursäkt.
Under de tidiga morgontimmarna stänger stället.
De sågs lämna platsen tillsammans. Vi frågade om det fanns en video.
Vi tittar på videon.
Det verkar som att Lana hjälpte Spector in i bilen.
Enligt Adriano var Spector full.
Han bjöd hem henne. "Du måste komma och se slottet."
Hon sa: "Okej." Det var så resan började.
Det är kusligt att se
och veta att den här unga kvinnan kommer att vara död inom två timmar.
Mycket av det vi frågade var: "Attraktiv kvinna..." Män är svin.
Det här är Hollywood – där man kan ligga sig till jobb.
Hur reagerade hon när nån kom med ett olämpligt förslag
eller gjorde nåt olämpligt?
Lana visste hur man avvisade folk, och var väldigt finkänslig.
Det är lätt för folk att dra slutsatser och göra antaganden
när en kvinna följer med en man hem mitt i natten.
Men jag kände Lana.
Jag visste precis varför hon åkte hem till honom.
Hon åkte inte dit för att hon var intresserad av honom.
Det var ingen fara att ta en drink hos Phil Spector.
Han var 1,68 och hon var 1,83. Hon kunde ta hand om sig själv.
Jag kan absolut förstå
att Lana kunde vara fascinerad av nån som Phil Spector.
Det här är Hollywood. Det är viktigt att ha ett nätverk.
Jag är den ende som kände både Phil Spector och Lana Clarkson.
Vilken ovanlig, dubiös distinktion.
Det var runt 1966 när jag först träffade Phil Spector
och såg honom jobba.
När jag var 15 var Gold Star Studios en stor grej.
Jag smög in och satte mig i soffan. En ljudtekniker bjöd in mig i studion.
Till slut var jag med när Spector spelade in.
Phil Spector hade Wall of Sound.
Wall of Sound handlade om att ha fyra gitarrister samtidigt,
och tre pianon... Ingen gjorde såna grejer. Två trummisar, det är helt galet.
Jag har aldrig sett nån som han.
Hur han var under inspelningarna... Han var som en liten diktator på ett sätt,
men han visste vad han ville och det blev så.
Lana var en av mina närmaste vänner,
men vi hade aldrig diskuterat Phil Spector.
Sista gången jag såg honom var nog 1978.
Jag träffade Lana 1984 innan jag flyttade till New York.
Lana kände inte till Phils rykte.
Phil Spector var en väldigt farlig person.
Instabil och väldigt oförutsägbar.
Hade jag varit där när House of Blues stängde
hade det här aldrig hänt.
Jag hade aldrig låtit henne åka iväg med Phil, men...
Alla hade en känsla av att:
"Det här fallet kommer att skärskådas.
Vi behöver så mycket information som möjligt."
Vårt labb fick in resultaten av dna-topsningen
som man gjorde under brottsplatsundersökningen.
I sovrummet hittade vi en vit kavaj
som mr Spector hade burit på House of Blues.
Det fanns blodstänk på kavajärmen.
På gästtoaletten fanns även en bomullstrasa.
Nåt jag har lärt mig...
Folk lindar ofta in sina pistoler i bomullstrasor.
Det var blod på tyget och det var fuktigt.
Vi fick veta att Lanas blod återfanns på trasan och i badrummet.
Hennes blod fanns på Phil Spectors kavaj.
När kulan träffade ms Clarkson och det kom ut blod
hamnade det på mr Spectors vapen, på hans ärm och på hans hand.
När hon undersökte tygtrasan och vapnet kunde dr. Lynne Herold dra slutsatsen
att trasan hade använts för att torka av vapnet.
Det var då fukten och blodet överfördes från vapnet till tygtrasan.
Blodstänken är indiciebevisning för själva brottet.
Hur avfyrades pistolen? Var var den när den avfyrades?
Vad blev påföljden av att den avfyrades?
Det var oerhört svårt för det rör sig om blodstänk på en mörkröd matta.
Efter de här fynden kunde man avskriva självmord.
Trodde vi att det var mord?
Kan det möjligtvis ha varit en olycka? Ja. Men problemet är att han inte säger det.
Jag vet inte vad hon har för problem.
Hon skjuter skallen av sig i mitt jävla hus.
7 MÅNADER EFTER LANA CLARKSONS DÖD
Rättsmedicinska återkom till slut och sa: "Nej, det här är ett mord."
Obducenterna fastslog att Lana Clarkson hade mördats,
men distriktsåklagaren i LA County ville inte väcka åtal för mord.
Rättsmedicinska i LA gjorde ett uttalande.
Det rör sig inte bara om mord – de pekade ut Spector.
Men vad säger distriktsåklagaren?
Spector är känd,
och åklagarmyndigheten har förlorat så många uppmärksammade fall.
När Spector-fallet dök upp visste jag vem Phil Spector var.
"Who's Lost That Loving Feeling". Mitt barnbarn älskar musiken från Top Gun.
Det fanns en... Jag vill inte säga paranoia.
Men myndighetens anseende skadades av OJ Simpson-fallet.
Vi ville ha mer tid att väcka åtal mot Simpson.
Men det var högt medialt tryck och vi var tvungna att väcka åtal.
Vad hände i OJ Simpson-fallet? Vi var inte redo.
Vi vill se till att rättvisa skipas och att de får sitt straff.
Nu fokuserar man på:
"Hur kan vi stärka bevisen för att det är mord bortom rimligt tvivel?"
Och: "Vad kan hindra oss från att nå den domen?"
Alla ville ha en del av den mediala uppmärksamheten.
Det är sorgligt, men sån är media.
De kommer att följa fall som är dramatiska och väcker intresse.
Phil Spector gillade att snacka. Han gav massor av intervjuer.
I en tidningsintervju sa han att Clarkson "kysste pistolen".
Han fabricerade information och var ganska fientlig mot Lana
och smutskastade henne hela tiden.
Phil Spectors pr-team var ute efter att få Lana att framstå som en bimbo.
Folk förminskar henne för att hon är B-skådis,
men hon var stolt över det.
Hon visste att hon var en stor, barbarisk drottning och hon ägde det.
Familjen bad oss i den innersta kretsen att inte prata med nån.
Folk sa nåt och de förvrängde det, sen publicerades det i nån tidning.
Så det bästa var att inte säga nåt.
Så vi höll oss bara i bakgrunden
medan vi i tysthet kokade över informationen som spreds
av Phil Spector och hans team. Det var fruktansvärt.
Det visade vad han var kapabel till.
Man kan inte annat än säga: "Nej, du försöker dölja nåt
och du har begått mord."
Det här var utan tvekan fallet med störst medial påverkan.
Vänner och släkt pratar om det.
"Jobbar du med det fallet?" Alla har sina teorier.
Men man måste ha balans.
En sak som jag gör – jag pratar sällan om mitt yrke.
Jag är inte speciell. Jag valde att göra det här
och jag gillar det.
Den här gången höll jag en låg profil.
"Ja, jag jobbar med det här. Ja, det kommer att synas på tv."
Då var mina barn 13 och 11.
Så mina barn visste vad som pågick,
men jag tror att de följde mitt exempel, och de var aldrig...
De var aldrig så imponerade av mig.
Jag läste att Spector beskrevs som 90 procent charmig, 10 procent trubbel.
Ja.
Har du upplevt de där tio procenten?
Det har jag inte, men det fanns många historier.
Vi fokuserar på: "Varför tror vi att det är mord?"
Vi måste ta oss in i Phil Spectors liv.
Vi ser att han har gripits med vapen åtminstone en gång.
Han hade vapen. Han ägde vapen.
Jag fick veta av andra att han hade en lång, smutsig historia
av att vifta med vapen.
Det fanns massor av historier om att han viftade med ett vapen
under inspelningen av en Ramones-låt.
Han är förbannad på John Lennon och skjuter upp i taket.
Vi fick kolla upp det.
Att Phil Spector drar vapen har mer att göra med vem som bestämmer.
Har man makt behöver man inget vapen.
Han var en ynkrygg.
Han bar vapen för då kunde han trycka ner folk.
Från John Lennon till Leonard Cohen.
De håller på att avsluta en inspelning.
Phil Spector säger till Leonard Cohen: "Sjung in den här låten."
Leonard säger till Phil: "Vet du vad? Jag är trött.
Jag kan göra det imorgon." Då tar Phil fram pistolen,
riktar den mot Leonard och säger: "Du ska sjunga nu."
Det avskräckte inte Leonard Cohen. Det här är första dagen.
Leonard berättade det här.
Han var fortfarande nyfiken på
möjligheterna som öppnades upp när man jobbade med Phil,
men Leonard visste att pistolen alltid fanns där.
Han hade mycket makt.
Så folk var väldigt osäkra.
Särskilt folk i musikvärlden.
De kände att han kunde förstöra deras karriärer.
Under den här tiden var det många vi pratade med,
det här var inofficiellt,
men de berättade att han hade hållit folk instängda i sitt hem.
Både män och kvinnor.
Du hade trevligt med Phil och ville gå hem, då sa han: "Vänta här."
Och det var alltid i den där foajén.
Och ibland var han borta i timmar
tills han var redo att låta dig gå.
Hur höll han kvar dem? Minns du låset som låg på golvet?
Han tog bort låset, och nu är de fast.
Det var ännu ett sätt för honom att kontrollera andra.
Och det skilde honom från andra.
Han var manisk när det gällde kontroll.
Ms Clarkson var i princip fängslad.
Hon var inte fri att gå, för hon kunde inte öppna dörren.
För mr Spector hade tagit bort låsningsmekanismen,
själva låsvredet, från dörren.
Vi hade hört rykten, men rykten funkar inte i en rättssal.
Vi behövde bevis.
Rich Tomlin och hans team följde upp varenda spår
och de förvandlade ryktena till fakta.
Vi hittade riktiga vittnen – flera stycken.
VITTNESMÅL
Ibland rörde det sig om en första dejt.
Ibland var det kvinnor han hade känt i åratal,
men alla de här kvinnorna hade samma sak gemensamt –
att ha hållits som gisslan, att ha berövats sin frihet av mr Spector.
Du har kvinnor som säger att han var väldigt charmig,
medveten om deras behov, väldigt sympatisk,
bra på att konversera – sen förändrades allt.
Phil Spector hade för vana att ta med sig kvinnor till sitt hus,
be om sexuella tjänster,
och när de inte lydde eller tillfredsställde honom
drog han fram en pistol.
Det är en metod.
Det betyder att det här är nåt han gör, som han har gjort förut.
Det är viktigt för om man inte hittar nån som säger att det här har hänt förut
skulle det nog vara viktigt för försvaret.
"Min klient skulle aldrig göra så!"
Kvinnorna var villiga att vittna att de hade fruktat för sina liv.
De trodde att han skulle döda dem.
Det är en viktig del av bevisningen,
och det är en viktig del i att visa att det fanns uppsåt.
Det var inget självmord, men det var ingen olycka heller.
Han hade aggressiva tendenser. Förr eller senare skulle det sluta så här.
Om man baserar det på samtal med folk som hade varit med om det här...
Jag tror att han inte ville att hon skulle gå.
Han lämnade henne i foajén i en timme eller längre.
Hon slumrade till. Av nån anledning vi aldrig får veta
tog han pistolen och tryckte in den i munnen på henne.
Hon får panik och han dödar henne.
När han inser vad han gjort har Phil Spector gott om tid på sig
att försöka iscensätta brottsplatsen.
Vi hade ständig kontakt med distriktsåklagaren.
Det var en gemensam insats.
I november 2003 fattades beslutet och Phil Spector blev åtalad för mord.
20 NOVEMBER 2003 9 MÅNADER EFTER LANAS DÖD
Han hade den berömde OJ-advokaten Robert Shapiro vid sin sida.
Nu är han inne på sitt tredje advokatteam.
Phil Spector ville inte tillbringa en enda dag i fängelse.
Varje gång han anlitade en ny advokat ajournerades rätten.
Domaren var tvungen att ge dem tid att sätta sig in i fallet.
Phil Spector är ute mot borgen.
Han går fri.
Han hade gift sig.
Så länge han kan förlänga det här målet är han en fri man.
Mr Spector?
25 APRIL 2007 4 ÅR EFTER LANA CLARKSONS DÖD
Det var en cirkusliknande atmosfär.
Phil Spector hade på sig olika peruker under rättegången.
Han hade enorma livvakter.
Försvaret i det här målet uppförde sig ytterst flagrant.
En av försvarsadvokaterna
var en oetisk skitstövel – advokat åt New York-maffian.
Han kom fram till mig och följde efter mig till toaletten.
"Jag längtar tills du ska vittna. Jag ska krossa dig."
Seriöst? Jag är en liten kille.
Tror du att det är första gången nån ger sig på mig?
Se på det här ansiktet. Jag har byggt en karriär på att få stryk.
Jag är inte det bästa vittnet,
men jag kan säga sanningen – det är inte så jäkla svårt.
Jag kanske verkade "skrämbar", om det ens är ett jäkla ord.
Jag tror inte att jag var det.
Rättvisa stod på spel för Lana Clarkson och hennes familj.
Men rättegången hade en undermening.
Åklagarsidan hade inte vunnit ett uppmärksammat fall på 40 år,
trots att det fanns tydliga bevis på att kändisarna hade begått brott.
Mitt första år hos distriktsåklagaren var när OJ Simpson-rättegången ägde rum.
Jag var en ung, nyexad distriktsåklagare.
Vi lärde oss enormt mycket av den rättegången.
Jurymedlemmar ser annorlunda på kändisar. De tycker sig identifiera sig med dem.
Det byggs upp en viss sympati, och det är mycket press på juryn.
De vet att de kan kritiseras av sina vänner
om de finner nån kändis skyldig.
Vi ville inte pröva musikproducenten Phil Spector.
Vi ville pröva mannen Phil Spector.
Det faktum att han var en stor musikproducent
som hade producerat fantastisk musik med allas mått mätt,
fenomenal musik,
och förändrat musik och rock'n'roll som vi känner den...
Det spelade ingen roll. Det viktiga var vad som hände inne i huset
just den dagen.
Min strategi var att avslöja vem Phil Spector verkligen var.
Punkt slut.
Vi hade närmare 20 incidenter som vi ville ta upp.
Domaren degraderade det till fem, vilket var okej.
Jag hade en pistol mot tinningen.
Han tog revolvern och slog mig i huvudet.
-"Försöker du gå, dödar jag dig." -"Går du, skjuter jag."
Det kom från ingenstans. Jag tror att han bar en rutig kavaj.
Han såg ut som Elmer Fudd. Pistolen var större än han.
Vi gick upp till hans sovrum. Han behövde inte göra det.
Han kunde ha varit romantisk, men det var under pistolhot.
Han ville våldta mig.
Var försiktig med vad du säger till mig.
För inget du säger till mig är värt ditt liv.
RÖSTMEDDELANDE FRÅN PHIL SPECTOR
Hej då, Dorothy.
Det var svårt att höra.
Kvinnorna blottade sina själar, och jag tackar dem för att de gjorde det.
För det var inte lätt för dem att ställa sig där framför alla kameror
och alla människor och berätta de här hårresande sakerna.
Media sa: "Vi vill filma precis allt."
Vi visste att OJ Simpson-fallet var en katastrof.
Folk börjar bete sig annorlunda.
Det blir en skenrättegång. Istället för bevis är det framträdanden.
Så en sak vi försökte göra
var att få vittnena, åtminstone på vår sida,
att förstå att man bara var där för att säga sanningen.
Allt annat är en distraktion. Ignorera det.
Att tala inför publik gör mig nervös.
Jag gillar inte att vittna. De här är jobbigt.
Mr Spector hade obegränsade resurser.
Han hade väldigt dyra, väldigt skickliga, väldigt aggressiva advokater.
Så jag var i underläge.
Jag följer några väldigt enkla regler när jag ska vittna:
Lyssna på frågan, svara på frågan, håll käften.
Jag ska vittna och är redan nervös.
Mark Lillienfeld, välsigne honom... Han skulle vittna.
Under utfrågningen blir han ombedd att beskriva nåt om Lana.
Han gör bort sig och säger "hennes tass" istället för "hennes hand".
Så fort jag sagt det insåg jag att jag kallat hennes hand en tass.
Jag var nervös, men också en idiot.
Jag tittar på åhörarna och ser hennes mamma.
Hennes mamma ser chockad och misstrogen ut.
"Du kallade min avlidna dotters hand en tass."
Jag satt där och skruvade på mig.
Ja. Det var inte hans bästa ögonblick.
Han rättade snabbt sig själv.
Mark var helt förstörd.
Det var första gången som jag fick tala honom till rätta.
Han mådde så dåligt.
Han älskar hundar. Han har haft hundar hela livet.
Jag fick ett smeknamn efter en hund. Jag drömmer om hundar.
Jag har hundproblem.
Lana Clarksons mamma, den enda som betydde nåt för mig...
Jag bad om ursäkt.
Jag minns att han kom fram och var väldigt rar.
Jag var tacksam.
Jag sa bara till henne
att det var en ära att vara en del av en mordrättegång
där offret var en sån fantastisk person.
Det var ett nöje att få höra om hennes liv och hur hon berörde andras liv.
Rättegången tog lång tid. Flera månader. Det var många vittnen.
Försvaret tog in många experter från hela USA.
Hundratusentals dollar spenderades.
Det var folk som var världsberömda inom sitt område.
De var bevis på att: "Betalar du tillräckligt
säger jag att jag är Kalle Anka och att himlen brun."
RÄTTSLÄKARE
Håller man sig till objektiva, vetenskapliga bevis
är det självmord.
Vi lagförde inte bara ett ärende. Vi försvarade sanningen.
Det enda försvaret de kunde presentera
för hur ett vapen avfyrades i hennes mun var att säga att hon gjorde det.
Vi visste att försvaret skulle ge sig på Lana.
De var tvungna att skapa en person som var deprimerad,
med ena foten i graven och den andra på ett bananskal –
hon hade inget att leva för.
De hade spelat upp och presenterat en video.
Jag är ingen mans slav och ingen mans hora.
Phil Spectors dåvarande fru satt bakom försvarsadvokaterna
och började skratta rakt ut åt Lana.
Ni officerare kan vara så påhittiga.
Inte med Lana, åt Lana.
Försvaret gjorde det med flit för att håna henne
och för att antyda att hon var sämre, en sämre skådespelare
som inte hade nåt att leva för och inga karriärmöjligheter.
Jag visste att det sårade Donna och familjen.
När en god vän blir mördad, och samtidigt blir smutskastad,
och du lyssnar på det här som pågår i rätten
där de presenterar historier om henne...
Det är jobbigt, för du vet att det inte är sant.
Jag var så frustrerad för det kändes som att jag inte kunde skydda henne
och skydda hennes rykte på ett sätt som hon förtjänade.
5 MÅNADER IN I RÄTTEGÅNGEN
Phil Spectors försvarsadvokater har inget mer att tillägga.
Man träffar 12 okända personer. De har aldrig träffat varandra...
Det är svårt att få folk att enas om vad himlen har för färg.
Jag tar aldrig för givet att det går vägen.
Men jag visste att vi hade bevis. Jag visste att vi var väl förberedda.
Jag visste att vittnena, alla kvinnor som vittnade,
Adriano de Souza...
Alla gjorde vad de skulle,
och jag tänkte: "Det här borde inte vara så svårt."
Juryn har alla verktyg de behöver.
Det var dag ett.
Mitt självförtroende började svaja efter dag två.
Sen blev det dag tre.
Inledningsvis tar det några dagar för de måste gå igenom alla bevis.
Men efter det...
Dag fem, dag sju, dag åtta, dag nio. Vid det laget är jag ett vrak.
"Vad har jag gjort för fel? Hur kan det ta så lång tid?"
När juryns ordförande gjorde en första omröstning
var det nedslående.
Vi tänkte så olika.
Fyra sa skyldig, fem sa oskyldig. Fyra var osäkra.
Det är nästan som en andra rättegång under överläggningen.
Vissa av oss var tvungna att lägga fram allt igen
för de i juryn som inte förstod det eller som föll för desinformationen
som experterna på försvarssidan presenterade.
Jag antar att om de upprepar en lögn tillräckligt ofta blir det nästan fakta.
Det var den längsta, mest smärtsamma upplevelse jag nånsin varit med om.
Alla var tvungna att göra sitt jobb med bevisen som presenterades.
Det här var en aha-upplevelse för alla.
Jag visste hur allvarligt det var. Jag sa varför jag var tvungen att döma.
Det var så omtvistat mot slutet. Vi behövde komma därifrån.
Vi överlade i 14 dagar. Det pågick alldeles för länge.
Jag gick och tryckte på knappen. Det var det.
Jag finner att juryn inte kan nå en enhällig dom
och ogiltigförklarar rättegången.
Jag trodde att det skulle gå fort, men det gjorde det inte.
Jag blev förolämpad av försvaret och deras uttalanden.
Jag tror att jag har sagt tillräckligt.
När klubban gick i bordet
knöt det sig i magen på mig, och jag tänkte: "Jag misslyckades."
Alla gjorde det de skulle,
och det kändes som att jag var den som inte gjorde det,
som inte lyckades fullfölja det. Det var ett stort nederlag i min karriär.
Jag gick upp och började packa ihop min portfölj för kvällen.
Jag ville att pressen skulle ge sig av.
Det var en ensam reporter som var kvar med en mikrofon och en kamera.
Medan jag gick mot min bil sa hon:
"Mr. Jackson, tänker du ompröva målet?" Jag stannade upp, såg på henne och sa:
"Jag gör så många omprövningar det krävs för att få rättvisa." Sen gick jag.
En oenig jury stoppade inte oss. Inte en chans.
Så vi samlar tankarna,
förbereder allt och ett och ett halvt år senare gör vi om det.
REDO FÖR EN NY RÄTTEGÅNG
I den första rättegången ansåg 10 av 12 att han var skyldig.
Så jag kom fram till att vi inte hade gjort nåt fel.
Vi väljer en ny jury och omprövar målet
med samma argument som förra gången. Så det gjorde vi.
Jag visste inte vad som väntade.
Det var inte lika mycket uppståndelse, men det var lika känslosamt för mig.
7 ÅR EFTER MORDET
Juryn överlade.
Jag minns att jag var på min sons basebollmatch.
När jag började jobba med fallet var han 11.
Nu är han 16.
Mobilen surrar konstant.
"De har enats om ett utslag."
Jag bara satt där.
Jag tänkte på det.
Det kommer alltid andra rättegångar och domar.
Jag får inte alltid se min son spela baseboll.
Så jag sa: "Nej, jag ser det på tv."
Min son och dotter satt bredvid mig.
Vi höll andan.
Vi i juryn finner den tilltalade, Phillip Spector,
skyldig till mord på Lana Clarkson.
När de sa skyldig var det som om jag kunde andas.
Jag kunde inte fatta att vi äntligen hade en dom som var sann.
Familjen är nöjd med att juryn förkastade förvrängningen
och smutskastningen Lana Clarksons liv,
som var en del av båda rättegångarna och som har pågått i sex år.
Hur berömd och rik du än är, eller om du är en så kallad kändis,
kommer du att ställas inför rätta och hållas ansvarig för dina handlingar.
Det var den första kändisdomen på 40 år.
Det var självklart en stor grej för alla inblandade.
Det var skönt att veta att man kunde väcka ett åtal i Los Angeles
mot en välfinansierad, mäktig kändis
och uppleva tillfredsställelsen i att sanningen skulle komma fram.
Mr Spector fick 19 år till livstid.
Det finns den...
Inte den rehabiliterande delen av lagen, utan den straffande delen.
Sitt i din cell och tänk på vad du har gjort
resten av ditt jävla liv tills dagen du dör
och bärs ut i en kista.
Han får precis vad han förtjänar.
Jag hade slutat innan första rättegången. Jag lämnade jobbet med PTSD.
Jag var för vek för det jobbet.
Danny gick i pension ganska ung.
Det var nog Mark som sa: "Alla klarar av ett visst antal kroppar."
Den siffran är olika för alla, men nån gång har man fått nog och är klar.
Det här är ett fantastiskt och underbart jobb,
och det har varit toppen för mig och min familj,
men man blir väldigt nedbruten. Det är känslomässigt farligt.
Jag har vänner som har begått självmord. Andra har supit ihjäl sig.
Det kallades inte självmord, men det var det.
Det är fler självmord inom polisen varje år
än det är folk som dör i tjänst. Det är talande.
För att klara det så länge Mark måste man vara som han
och bara låta saker rinna av en.
År 1994 var jag fortfarande en ung och ny mordutredare.
Jag har bara jobbat med mord i två år. Jag och min kollega tog över utredningen
av Mickey och Trudy Thompson-morden. Det är ett uppmärksammat fall.
Eftersom jag gillade bilar visste jag att Mickey Thompson var en legend.
Frun Trudy var involverad i marknadsföringen.
Mordet på Thompson och hans fru Trudy på uppfarten till parets hem i Bradbury.
De gav sig på henne först.
Det skulle tortera min pappa, och det gjorde det.
Undertexter: Pauline Mengel