SHERIFFKONTORET I LOS ANGELES
ER DET STØRSTE I LANDET, I NASJONENS MEST FOLKERIKE FYLKE.
DE ETTERFORSKER DE MEST BRUTALE OG KOMPLISERTE DRAPENE.
DETTE ER DERES HISTORIER.
3. FEBRUAR 2003
Dere har låst meg inne som en jævla dritt.
PHIL SPECTORS STEMME
Jeg sitter og vrir meg, når noen kom til huset mitt
og blåste hodet av seg.
Så kommer dere,
arresterer meg og banker dritten ut av meg.
Dere jævler skal betale for dette. Dette er pissprat.
Alhambra-politiet hadde Phil Spector i varetekt.
Jeg visste fra politiinspektøren min at han var en rik musikkprodusent.
Personlig hadde jeg aldri hørt om ham.
Spectors stil får ofte æren for å ha endret måten vi hører på popmusikk på.
RETTSLEGE
Denne saken ville bli det jeg kaller "red ball",
en sak som vil tiltrekke seg mye oppmerksomhet.
Det må du vite når du går inn. Og det tror jeg alle gjorde.
Sheriffkontoret i Los Angeles er det beste av de beste.
Noen av de mest profilerte sakene behandles i L.A.
Du må være 110 % dedikert.
Dette er drap. Den mest alvorlige forbrytelsen.
Det koker ned til lidenskap og pliktfølelse.
Sannheten fører til rettferdighet.
DRAPSSAKER
Det er noe spesielt og annerledes med kjendissaker.
Og det har alltid vært Los Angeles som er episenteret for slike saker.
Alle tenker på Los Angeles og Hollywood.
Hollywood, skuespillere, regissører, produsenter. Det er så mye mer enn det.
Men det er på en måte byens hjerteslag.
L.A. er et rart sted,
og sheriffene i L.A. jobber i hele fylket.
Fra den verste fattigdommen man kan tenke seg
til USAs største formuer,
til gods ved havet verd 100 millioner dollar.
Vi holder orden overalt. Så det er ganske variert.
Målet mitt var drapsavsnittet.
Og i 1999 var jeg heldig og begynte der.
På den tiden var barna mine syv og ni år gamle.
Folk sa de var for unge, for det er lange dager,
og det er alltid noe å gjøre, men vi jobbet med familielivet.
Om det betydde at vi måtte tilbake til kontoret klokken 22
for å få det gjort, ble det sånn.
3. FEBRUAR 2003 7.00
Partneren min Paul Fornier og jeg var snart ferdige
da vi fikk en beskjed fra kontoret
om at vi hadde en sak i et gods i Alhambra.
Det eneste vi visste, var at en kvinne ble funnet død,
og en musikkprodusent var involvert.
Jeg var litt overrasket over at det fantes en stor palassaktig eiendom
i en ganske liten by som bare er en forstad til Los Angeles sentrum.
Alhambra er en søvnig by.
Det er et middelklasseområde med eneboliger.
Og så ligger dette monsteret langt fra allfarvei.
Da vi kom nærmere, så vi en stor folkemengde bak gul polititape.
Jeg husker at Paul sa: "Ta på voksenbuksene."
En kvinne ble skutt inne i huset. Offeret ble erklært død på stedet.
Da jeg kom dit, var det som en dyrehage.
Nyhetshelikoptrene var i luften, det var pressebiler i hele gaten.
3. FEBRUAR 2003
5.00 - DØDELIG SKYTING 7.00 - ETTERFORSKERE ANKOMMER
Da vi kom til åstedet, snakket vi først med Alhambra-politiet.
La meg forklare.
Sheriffens kontor dekker et stort område i Los Angeles fylke.
Og i det fylket har du mindre kommuner. De har sin egen politiavdeling.
Men de har ikke ressursene som sheriffen har.
Det er 100 drapsetterforskere på sheriffens kontor,
så de kontakter oss, og vi tar ansvar for saken.
Alhambra-politiet fortalte meg
at de hadde mottatt en nødtelefon fra Phil Spectors sjåfør.
Da de kom, kunne de se Phil Spector gå frem og tilbake i vinduet oppe.
De prøver å få oppmerksomheten hans så han kommer ned. Han kommer ikke ut.
De gikk inn i huset og konfronterte Phil Spector.
Han vil ikke samarbeide.
De ser en kvinne sammensunket i en stol, åpenbart død.
Phil skvaldrer om at det er det verste han har sett.
En av betjentene tok opp alt.
Dette er faen meg noe tull.
Jeg vet ikke hva den damen... hva problemet er.
Hun var vakt på House of Blues. Vet ikke hva det faens problemet hennes var,
men hun hadde ikke rett til å komme til slottet mitt og skyte seg i hodet.
Hva faen feiler det dere?
De må bruke elsjokkpistol. Tror de slo ham ned med politiskjold.
Alhambra-betjentene utførte en foreløpig etterforskning.
Basert på det, satte de Mr. Phil Spector i varetekt.
Jeg har vært her lenge nok til å vite at folk takler død på forskjellige måter.
Du må ta hensyn til alt. Du må ha et åpent sinn.
Og basert på det Spector sier, er selvmord en mulighet.
Bakdøren var åpen.
Idet vi går inn, ser jeg en ung dame. Hun ligger i en stol i foajeen.
Det ligger en .38-kalibers pistol ved foten hennes.
Du så hun hadde et skuddsår i munnen.
Vi visste ikke hvem hun var eller om de hadde et forhold.
Kanskje noe gikk galt.
Er dette en forbrytelse? Et selvmord? Kan det være en grusom ulykke?
En tredelt etterforskning.
Vi behandler i utgangspunktet alle dødsetterforskninger som drap.
Vi sender drapspoliti til alle selvmord som skjer i sheriffkontorets jurisdiksjon.
Alle dødsulykker, bortsett fra kollisjoner, sendes det drapspoliti til.
Jeg begynner å se på utstyret i hjemmet til Mr. Spector,
og jeg begynner å forstå hvor viktig denne personen er i den bransjen.
Phil Spectors berømmelse som produsent
overskygget tidvis artistene han jobbet med.
Du ser Tina Turner. Du ser bilder av The Righteous Brothers.
Du ser Beatles, Grammy-nominasjonene
og alle prisene han hadde fått gjennom årene.
Som hovedetterforsker, hvis dette går bra, all ære til deg.
Men hvis det går galt, blir du holdt ansvarlig.
Vi fikk Mark Lillienfeld, en av de mest erfarne etterforskerne,
til å undersøke åstedet, for vi visste at det var avgjørende
for etterforskningen.
Store saker og Mark Lillienfeld går hånd i hånd.
Høyprofilerte saker kan stresse politifolk, men jeg bryr meg ikke.
Vi legger ned like mye innsats, ressurser og flid på alle åstedene.
Huset var i fryktelig stand.
Det var dårlig opplyst.
Det var skittent, og det var mus, rotter og kakerlakker.
For en med så ekstrem velstand, var det litt uvanlig.
Skulle tro han levde en ekstravagant livsstil.
Det var alt mulig i huset, bokstavelig talt.
Som om han var en mangemillionær med samlemani.
"Jeg vet jeg må passe på at jeg ikke går glipp av noe."
Men samtidig:
"Spector har nok ikke vært i dette rommet på seks år."
Det var den mest unike åstedsgranskningen
jeg har vært involvert i, og en jeg aldri vil gjenta.
Det var fælt. Det var grusomt, for det var så innviklet.
Vi visste at vi hadde levningene der.
Vi hadde fysiske bevis på blod, skuddsåret som var synlig.
Hun ble skutt i munnen.
Så det var tenner og biter av tenner spredt blant levningene hennes.
De var på teppet. De var på andre siden av rommet i en trapp.
Vi samlet det, vi fotograferte det, vi laget diagrammer og sjekket det for DNA.
Du må komme over det ekle og det emosjonelle ved det.
Du må se forbi det. "Hva forteller dette?"
Vi er der for å prate for de døde, og de legger igjen spor med fysiske bevis.
Alle visste at når du står over en død person,
er det et voldsomt ansvar, og du må ta det på alvor.
Du må ha en litt åndelig ideologi.
Jeg kunne se på et lik uten effekt.
Det er bare et skall, personens sjel er allerede borte.
Jeg tror det å være i nærheten av døden har en opphopingseffekt.
Jobben kan kreve sitt.
Nå fokuserer du på å løse det.
Så vi tok oss metodisk tid før vi var ferdige med åstedet.
Som regel jobber du på et åsted, om det er mye bevis,
i kanskje syv, åtte timer. Her holdt vi på i over en dag.
På gulvet lå en ladd .38-kalibers revolver produsert av Colt,
og det var en brukt patron i sylinderen på det våpenet.
Det var også en sikkerhetslås på bakdøren i huset.
De fleste har en slå, og den går fra døra og inn i karmen,
og det gir ekstra sikkerhet.
For å åpne den, vrir du på sikkerhetslåsen,
og den var løsnet fra selve låsen og lå på gulvet.
Veldig uvanlig. "Hvordan skjedde det?"
Noen sa: "Ser ut som pistolen ble plassert ved foten."
Problemet er at du ikke kan gjenskape hvor den ville lande.
Pistolen faller, og den bare kastes rundt.
Det lå et skinnhylster i en skuff i skrivebordet,
det var tydelig at det skinnhylsteret
passet til den totommers ...38-kalibers Colt-revolveren.
Så det våpenet kom fra det hylsteret.
Klokken var omtrent 17.00, nesten 12 timer senere.
Rettsmedisinerens kontor hadde endelig fått bekreftet offerets identitet.
Det var Lana Clarkson.
På det tidspunktet fikk vi tak i morens kontaktinformasjon.
Vi er på vei til Donna.
Jeg fikk en telefon fra Lanas søster, Fawn.
Hun sa: "Noe kan ha skjedd med Lana.
Jeg vet ikke. Noe er galt." Jeg sa: "Hva mener du?"
Fawn fikk en telefon fra noen, men hun visste ikke så mye.
Hun sa det kunne ha noe å gjøre med nyhetene på TV
om et mulig drap i Alhambra.
Lana skulle ringe, men jeg hørte ikke noe.
Jeg trodde det hadde vært fest,
og at hun ble holdt igjen sammen med andre for etterforskningen.
Jeg ringte sheriffens kontor.
Mens vi var på vei til Donna,
fikk hun faktisk kontakt med min partner Paul på telefonen.
Jeg trodde han ringte tilbake. Han sa: "Hvor kan vi møtes?"
Jeg ble sjokkert. "Møtes?"
Og...
Unnskyld meg.
Han sa adressen til Lana på kanalen.
Han sier: "Kan vi møtes der?" Da ble jeg veldig bekymret.
Jeg visste ikke hva som foregikk. Ikke bra.
Jeg kjører inn i garasjen, og jeg prøver å holde meg rolig
og ikke bli for opprørt uten å vite noe.
Jeg vasker bilen,
og jeg fant et par sko,
og jeg husker jeg holdt i dem og sa...
"Det kan ikke være Lana. Her er skoene hennes." Beklager.
Plutselig kom etterforskerne kjørende. Søsteren og broren hennes kom.
Vi gikk stille rundt til forsiden av huset, og vi gikk inn.
Etterforsker Fornier så ned i gulvet og sa det var Lana.
Beklager.
Det har ikke noe å si om ungen er voksen eller barn.
Ingenting er verre og mer unaturlig enn at ungene dine dør før deg.
Det er tungt.
Å si fra om dødsfallet til en som står dem nær...
Det er det absolutt verste med å være politi,
og det er mye som er dritt.
Du må finne ut alt som er viktig så fort du kan,
det kan påvirke hvordan vi samler bevis.
Jeg, partneren og de andre åtte etterforskerne prosesserte åstedet.
Jo mer du vet om et offer,
jo mer sannsynlig er det at du forstår hvordan de døde.
Disse folkene må bearbeide det du forteller dem,
og nå må jeg spørre: "Forresten, hun var hos Phil Spector. Vet du hvem det er?
Vet hun hvem det er? Vet du hvorfor hun var der?"
Og Donna sier: "Nei, hun kjente ham ikke."
I underholdningsbransjen er alle sosiale etter arbeidstid.
Ikke overraskende. Lana skapte seg alltid et nettverk.
Hun hadde mye på gang. Hun jobbet som skuespiller.
Jeg må nå en buss.
- Vet du til hvor? - Ja, dit den skal.
Lana spilte i mange serier på 80-tallet. Hun var med i Barbarian Queen-filmene.
MED LANA CLARKSON
Lana brakk begge håndleddene, og det var et stort tilbakeslag for henne.
Hun falt ved et uhell.
For å dempe fallet, brakk hun begge håndleddene.
Hun måtte ha stålpinner i dem.
Det var starten på et helt år med helbredelse for henne.
Vi ble ikke lenge. Lot dem sørge privat.
Rett etter hendelsen ble Phil Spector arrestert,
og han fortalte Alhambra-politiet at han ville ha advokat.
Da han sa de ordene,
kunne vi ikke gjøre mer, og han fikk kausjon på en million dollar.
Statsadvokaten ville ikke reise tiltale.
"Vi venter til alt er etterforsket."
Under Alhambra-politiets første debrifing sa de de hadde ett vitne, sjåføren.
Personen som ringte til nødtelefonen, Adriano De Souza.
Vi måtte få tak i sjåføren.
- Etterforsker Fornier. - Etterforsker Tomlin.
- Vi er her med... - Adriano De Souza.
Da vi pratet med Adriano De Souza,
sa han han hadde jobbet for Phil 10-15 ganger.
Adriano sa at Phil Spector kom ut klokken syv, som han pleide å gjøre.
Han spiste middag og drakk drinker i West Hollywood.
HOTELL
Rundt 1.15-1.20 om morgenen ble han bedt om å kjøre til House of Blues.
Senere stenger House of Blues.
Klokken er litt over to, og Lana hjelper en full Phil Spector.
Han sa: "Jeg tror han var full." Hun setter ham i baksetet i bilen.
Hun setter seg inn, og de kjører hjem til Phil Spector.
Adriano sa han var parkert bak huset. Han spilte litt musikk. Han sovnet.
Rundt 5.00 om morgenen sa Adriano at han hørte et høyt smell.
Det skremte ham, så han gikk ut av bilen.
Plutselig åpnet bakdøren seg.
Han så Phil Spector i en hvit jakke.
Jeg så ansiktet hans.
Og da jeg så ham, hadde han en pistol.
Adriano så blod på hånden hans.
Jeg gjorde denne bevegelsen, og jeg så bena.
- Jeg så damen i stolen... - Ok.
...med blod i hele ansiktet.
Spector så på Adriano og sa...
Han sa: "Jeg tror jeg drepte noen."
Adriano følte at livet var i fare og begynte å løpe.
Han ringte Phils manager. Den gikk til svareren.
Michelle.
Michelle, du må komme til Mr. Phillips hus.
Jeg tror han drepte en dame. Jeg ringer politiet nå.
Adriano sa: "Jeg tror Mr. Phil drepte noen."
Han la på, ringte nødtelefonen og fortalte dem det samme.
I Los Angeles fylke
kan det gå opptil 1,5 uke før en obduksjon utføres.
Vi skal behandle dem likt, men sannheten er at det ikke alltid er sånn.
Dette har gått helt til sheriffen. De vil vite hva som skjer.
Denne obduksjonen ble gjort dagen etter, noe som var uhørt.
Hovedfunnene fra obduksjonen var at det var ett skuddsår i munnen hennes.
Skuddets plassering betød at Lana døde momentant.
Kulen var i en nedadgående vinkel.
Om du begår selvmord, retter du pistolen nedover?
Det er mer sannsynlig med en rett eller oppadgående vinkel.
Dødsmetoden er en juridisk avgjørelse overlatt til en lege.
Han har fem valg.
Drap, selvmord, ulykke, naturlig, ukjent.
Rettsmedisineren avgjør det. Ikke en dommer eller jury.
Det er rettsmedisineren som tar den juridiske avgjørelsen.
Dr. Pena var veldig grundig da han trakk de konklusjonene.
Én del er erfaring, én del er fornuft, én del er vitenskap.
I dette tilfellet utsatte dr. Pena funnene
og ville vente til alle rapportene kom tilbake før han tok en endelig avgjørelse.
Jeg heller mot at det er et drap eller en ulykke.
Men vi må finne ut om det kan være selvmord.
Var hun deprimert? Hadde hun økonomiske problemer?
Vi snakket med huseierne. Hun var en perfekt leieboer.
Så hun slet ikke med penger og å få endene til å møtes.
Alle vi trodde hadde et forhold til henne,
forretningsmessig eller privat, pratet vi med.
Alle har dårlige øyeblikk.
Men hun kom seg alltid ut av det,
og om hun virkelig trengte noe, kunne hun ringe meg.
Ingen sa hun prøvde å skade seg selv. Ingen sa at hun snakket om selvmord.
Hun er en positiv person som aldri ville tenkt på å skade seg selv.
I en perfekt verden ville Lana vært skuespiller igjen,
men siden hun ikke hadde gjort det på et år,
og rollebesetterne ikke husket henne, måtte hun finne en måte å overleve på.
Denne muligheten på House of Blues dukket opp.
Clarkson jobbet som vertinne på House of Blues.
Hun var glad for å jobbe.
Hun var glad for at hun var helbredet og frisk.
Det var et privilegium å bli bedt om å være vertinne på Foundation Room.
Det var et veldig prestisjefylt sted.
Det var Hollywoods elite.
Som Lanas gjest møtte jeg George Clooney der en kveld.
Om du var kjendis i Hollywood, besøkte du Foundation Room.
Paul og jeg dro på House of Blues. Vi snakket med sjefen, sikkerhetssjefen
og servitrisen som serverte Spector.
Spector hadde kommet inn, og Lana jobbet som vertinne den kvelden.
"Vet du ikke hvem jeg er? Jeg er Phil Spector."
Hun innså det ikke, og sa: "Ms. Spector, du kan ikke komme inn."
Hun trodde han var dame. Det gikk ikke så bra.
Sikkerhetssjefen kom løpende og sa: "Hei, nei."
Dro henne til siden og sa: "Behandle ham som gull."
Så da fulgte Lana ham til et spesialbord mens hun ba om unnskyldning.
I morgentimene er stedet stengt,
de ble sett forlate stedet sammen. Vi spurte om det fantes video.
Vi ser på videoen.
Det ser ut til at Lana faktisk hjalp Spector inn i bilen.
Ifølge Adriano var Spector full.
Han sa flere ganger: "Kom til slottet mitt. Du må se det."
Og hun sa: "Ok."
Og slik begynte reisen.
Det er ekkelt å se på
og vite at den unge kvinnen vil miste livet innen to timer.
Mange av spørsmålene våre handlet om:
"Vakker dame..." Menn er griser.
Hun er i Hollywood, hvor ordet "casting-sofa" kommer fra.
Hvordan reagerte hun da det kom en upassende kommentar
eller noen gjorde noe upassende?
Lana visste hvordan man på delikat vis avviste oppmerksomhet.
Det er lett for folk å gjøre store sprang og anta ting
om en kvinne som drar hjem til en mann midt på natten.
Men jeg kjente Lana,
og jeg visste hvorfor hun dro hjem til ham.
Hun dro ikke fordi hun var romantisk interessert i ham.
Det var ikke noe skummelt med å dra og ta en drink med Phil Spector.
Han var 1,68 meter, hun var 1,83 meter. Hun passet på seg selv.
Jeg ser for meg at Lana ble fascinert av en som Phil Spector.
Dette er Hollywood. Å få nettverk er veldig verdifullt.
Jeg er den eneste som kjente både Phil Spector og Lana Clarkson.
For en uvanlig, tvilsom ære.
Det var rundt 1966 at jeg først møtte Phil Spector
og så ham jobbe.
Da jeg var 15 år, var Gold Star Studios svære greier.
Jeg snek meg inn og satt i sofaen.
En lydtekniker inviterte meg til studioet.
Til slutt var jeg der da Phil Spector jobbet.
Phil Spector hadde Wall of Sound.
Fire gitarister og tre pianister spilte samtidig. Ingen gjorde sånt.
To trommiser, det er galskap.
Jeg har aldri sett noen som ham før, måten han var og oppførte seg på.
Han var som en liten diktator,
men han visste hva han ville ha, og han fikk det.
Lana var en av mine nærmeste venner, men vi hadde aldri diskutert Phil Spector.
Sist jeg så ham var i 1978, tror jeg.
Jeg møtte Lana i 1984, før jeg flyttet til New York.
Lana kjente ikke til Phils rykte.
Phil Spector var en veldig farlig figur, ustabil og veldig uforutsigbar.
Hadde jeg vært der da House of Blues stengte,
ville ikke dette skjedd.
Jeg ville ikke latt henne dra med Phil, men...
Alle hadde en forsterket følelse av:
"Denne saken blir nøye gransket.
Vi trenger all informasjonen vi kan få."
Laben vår fikk resultatene av prøvene som ble tatt under åstedsgranskningen.
På soverommet fant vi en hvit smoking Mr. Spector hadde hatt på
på kvelden på House of Blues.
Det var blodflekker på jakkeermet.
På gjestebadet var det en bomullsbleie.
Jeg lærte at når folk har pistoler, pakker de dem inn i bleier.
Bleien var blodig og fuktig.
Vi fant ut at Lana Clarksons blod var på bleien og på badet,
at blodet hennes var på Phil Spectors jakke.
Da prosjektilet traff Ms. Clarkson og blodet kom,
traff det Mr. Spectors våpen, erme og hånd.
Da hun undersøkte bleien og våpenet,
konkluderte dr. Lynne Herold med at bleien ble brukt til å tørke pistolen med.
Det var der fuktigheten
og blodbeviset ble overført fra våpenet til bleien.
Blodflekkbevis er indisier på forbrytelsen.
Hvordan gikk pistolen av? Hvor var den da den gikk av?
Hvilken effekt hadde det at den gikk av?
Det var vanskelig, for vi hadde blodflekkbevis på et mørkerødt teppe.
Da vi fikk funnene, ble selvmord utelukket.
Trodde vi det var drap?
Var det en liten sjanse for at det var en ulykke? Ja.
Men problemet er at det ikke er det han sier.
Den jævla damen... Vet ikke hva problemet hennes er.
Hun skjøt seg i hodet i mitt jævla hus.
Rettsmedisinsk kontor sa endelig: "Nei, dette var et drap."
Rettsmedisinerne fastslo at Lana Clarkson ble drept,
men statsadvokaten nektet å reise tiltale for drap.
Rettsmedisinsk kontor kom med en uttalelse.
Ikke bare var det drap, de sa Phil Spector gjorde det.
Får vi høre fra statsadvokaten?
Spector er stor.
Det er stort for statsadvokaten, som har tapt mange store saker.
Jeg husker, da Spector-saken dukket opp, at jeg visste hvem Phil Spector var.
"Who's Lost That Loving Feeling."
Barnebarnet mitt elsker musikken fra Top Gun.
Det var... Jeg vil ikke si paranoia.
Men kontoret brente seg veldig på OJ Simpson-saken.
Vi ville ha mer tid til å reise tiltale mot Simpson.
Men det var mye mediepress, og vi måtte reise tiltale.
Hva skjedde i OJ Simpson-saken? Vi var ikke klare.
Vi må passe på at rettferdigheten seirer, og de blir dømt.
Nå fokuserer du på:
"Hvordan kan vi styrke bevisene for drap uten rimelig tvil?"
Og: "Hva kan ødelegge for at vi får en dom?"
Alle ville ha en del av medieoppmerksomheten.
Det er trist, men sånn er mediene.
De følger saker med mye følelser og interesse.
Phil Spector likte å prate. Han ga mange intervjuer.
I et blad påsto han at Clarkson "kysset pistolen".
Han fabrikkerte informasjon, og han var ganske fiendtlig angående Lana.
Han krenket henne hele tiden.
Phil Spectors PR-maskin ville få Lana til å se ut som en bimbo.
Folk ydmyket henne for B-filmene, men hun var stolt av det.
Hun visste at hun var en stor, barbarisk dronning, og hun eide det.
Familien ba om at ingen av oss, den innerste sirkelen, snakket med noen.
Folk vred på det som ble sagt, og så ble det publisert i blader og aviser.
Jeg sa at det beste var å ikke snakke.
Så vi var i bakgrunnen
og raste stille over informasjonen som ble spydd ut
av Phil Spector og teamet hans.
Det var fryktelig.
Det viste hvem han var.
Du er nødt til å si:
"Nei, du prøver å skjule noe, og du har drept."
Dette var uten tvil den mest mediedrevne saken.
Det er alt venner og familie prater om. "Har du saken?" Alle har en teori.
Men du må ha balanse.
Og én av tingene jeg gjør, er å sjeldent prate om jobben min.
Jeg føler meg ikke spesiell. Det er det jeg valgte, og jeg trives med det.
Og i denne saken var jeg lavmælt.
"Ja, jeg jobber med den. Ja, det vil være på TV."
På den tiden var barna mine 13 og 11 år gamle.
Så de visste hva som foregikk,
men jeg tror de gjorde som meg, og de var aldri...
Jeg ler. De var aldri særlig imponert.
Jeg hørte Spector beskrevet... Jeg leste det
i avisen i morges, som 90 % sjarmerende, 10 % trøbbel.
Ja.
- Har du opplevd de ti prosentene? - Aldri, men det var mange historier.
Vi fokuserte på: "Hvorfor tror vi det er drap?"
Vi må inn i livet til Phil Spector.
Vi ser at han ble arrestert med en pistol minst én gang.
Han hadde og eide pistoler.
Jeg hørte fra andre at han hadde en lang, fæl historie med å vifte med pistoler.
Det var historie på historie om vifting med pistol
under innspillingen av en låt av The Ramones.
Han er sint på John Lennon og skyter med pistol i taket.
Vi måtte spore det opp.
At Phil Spector drar våpen mot folk, har mer med kontroll å gjøre.
Har du virkelig makt, trenger du ikke pistol.
Han var en feiging.
Han bar ladde våpen av en grunn, han kunne skremme folk med dem,
fra John Lennon til Leonard Cohen.
SANGER AV SPECTOR & COHEN
De gjør seg klare for å avslutte en innspilling.
Til Leonard Cohen sier Phil Spector: "Legg vokal på dette."
Og Leonard sier: "Vet du hva? Jeg er sliten.
Jeg kan gjøre det i morgen." Og Phil tar frem pistolen.
Han peker på Leonard med den og sier: "Du skal synge nå."
Det avskrekket ikke Leonard Cohen. Dette er første dag.
Leonard fortalte meg historien.
Han var fortsatt så nysgjerrig
på hva som kunne skje ved å jobbe med Phil,
men Leonard visste at pistolen alltid var der.
Han var veldig mektig.
Så folk var veldig nølende. Spesielt folk i den musikkverdenen.
De følte at han kunne ødelegge karrierene deres.
Mens dette pågikk, var det mange vi snakket med
som ikke snakket offisielt,
de snakket om hvordan han holdt folk i huset sitt.
Det var menn og kvinner.
Du hadde det gøy med Phil, ville dra, og han sa: "Bare vent her."
Det var alltid i foajeen.
Og han forsvant bokstavelig talt i timevis
til han var klar for at du skulle dra.
Hvordan han holdt dem der...
Husker du låsen de fant på gulvet?
Han fjernet låsen, og de var innelåst.
Det var nok en mulighet til å kontrollere andre.
Det var det som gjorde at han skilte seg ut.
Han var manisk når det gjaldt kontroll.
Ms. Clarkson var fengslet.
Hun kunne ikke dra om hun ville, for hun kunne ikke åpne døren,
for Mr. Spector hadde tatt av håndtakinnretningen
på slåen på døren.
LÅST
Vi hadde hørt rykter, men det holder ikke i en rettssal.
Vi måtte ha ordentlige bevis.
Rich Tomlin og teamet sporet opp hver eneste ledetråd,
og de gjorde ryktene til fakta. VI fant flere vitner.
VITNEUTSAGN
Noen ganger var det bare én date, andre ganger kvinner han hadde kjent i årevis,
men alle kvinnene hadde én ting til felles,
de ble holdt som gisler
etter å ha blitt fratatt friheten av Mr. Spector.
Kvinnene sa han var veldig sjarmerende,
bevisst på deres behov, veldig tiltalende,
god å prate med, men så slo bryteren seg av.
Phil Spector hadde for vane å ta med kvinner hjem til seg,
med ønske om sex,
og om de sa nei eller ikke tilfredsstilte ham, tok han frem pistolen.
Det er modus operandi, og det betyr at det er en greie han gjør, har gjort,
og grunnen til at det er viktig,
er at om du ikke fant noen som sa det hadde skjedd før,
var det godt forsvar. "Det er absurd å tro at min klient ville gjøre det!"
Kvinnene var villige til å vitne om at de fryktet for livet,
at de trodde han ville drepe dem.
Det er en viktig del av beviset,
og en viktig del av å vise at det fantes hensikt.
Det var ikke et selvmord, men det var ikke en ulykke heller.
Han hadde aggressive tendenser, før eller senere ville dette bli resultatet.
Basert på å snakke med folk som har vært gjennom dette,
tror jeg han ikke ville at hun skulle dra.
Han forlot henne i foajeen i en time eller mer.
Hun sovnet, og av en grunn vi får aldri vite,
tok han pistolen og bestemte seg for å dytte den i munnen hennes.
Hun fikk panikk, og han drepte henne.
Når han innser hva han har gjort, har Phil Spector god tid
til å prøve å iscenesette åstedet.
Vi hadde kontinuerlig kontakt med statsadvokaten.
Det var et samarbeid.
I november 2003
ble avgjørelsen tatt, og Phil Spector ble tiltalt for drap.
20. NOVEMBER 2003 9 MÅNEDER ETTER LANA CLARKSONS DØD
Først hadde han OJ-advokat Robert Shapiro ved sin side.
Nå er han på sitt tredje sett med høyprofilerte advokater.
Én ting med Phil Spector var at han ikke ville tilbringe én dag i fengsel.
Hver gang det kom en ny forsvarsadvokat, ble det en utsettelse,
og dommeren måtte gi dem tid til å bli oppdatert.
Phil Spector fikk kausjon, så han er ute.
Han hadde giftet seg.
Så lenge han kan trenere saken, er han en fri mann.
Mr. Spector?
25. APRIL 2007 4 ÅR ETTER LANA CLARKSONS DØD
Det var en slags sirkusatmosfære.
Phil Spector brukte forskjellige parykker. Han hadde svære livvakter.
Forsvaret i denne saken, deler av oppførselen deres var veldig ekstrem.
En av forsvarsadvokatene, en totalt uetisk drittsekk,
mafiaadvokat i New York.
Han pratet til meg i gangen og på toalettet, fulgte meg inn dit.
"Gleder meg til å få deg i vitneboksen. Jeg skal knuse deg."
Jaså? Jeg er en liten fyr. Tror du jeg ikke har blitt banket før? Er du blind?
Se på dette ansiktet. Jeg har bygget en karriere på å få bank.
Jeg er ikke det beste vitnet, men jeg kan snakke sant. Det er lett.
Kanskje jeg virket trubar, om det i det hele tatt er et pokkers ord.
Jeg liker å tro jeg ikke var det.
Rettferdigheten sto på spill for Lana Clarkson og familien hennes.
Det var noe underliggende i denne rettssaken òg.
Statsadvokatens kontor hadde ikke vunnet en høyprofilert sak på 40 år,
selv om det var mange bevis på at kjendisene var involvert i lovbrudd.
Mitt første år hos statsadvokaten var rettssaken mot OJ Simpson.
Jeg var en ung og helt ny statsadvokat.
Det var en enorm lærdom som ble tatt av den rettssaken.
Jurymedlemmer ser annerledes på kjendiser. De ser for seg en identitet.
Det bygges opp en viss sympati, og det er mye press på jurymedlemmene.
De vet at etterpå blir de kritisert av venner om de finner en kjendis skyldig.
Vi ville ikke gå til sak mot Phil Spector, musikkprodusenten, men mot mannen.
Det at han var en stor musikkprodusent
som hadde produsert fantastisk musikk, etter alle standarder,
og endret kursen til musikk og rock slik vi kjenner den...
Det spilte ingen rolle.
Det som betydde noe, var hva som skjedde i huset den dagen.
Strategien min var å avsløre den ekte Phil Spector.
Punktum.
Vi hadde nesten 20 hendelser vi ville bruke.
Dommeren begrenset det til fem, og det var greit.
Jeg hadde en pistol mot tinningen.
Han tok revolveren og slo meg i siden av hodet.
-"Flykter du, dreper jeg deg." -"Jeg blåser hodet av deg."
Det skjedde plutselig.
Tror han hadde rutete jakke. Han så ut som Elmer Fudd.
Pistolen var større enn ham.
Vi gikk opp en trapp til soverommet. Han trengte ikke gjøre det.
Han kunne ha vært romantisk, men gjorde det med våpen.
Han ville voldta meg.
Vær forsiktig med hva du sier til meg.
For ingenting du sier til meg... er verdt livet ditt.
TALEPOST FRA SPECTOR TIL OFFER
Farvel, Dorothy.
Det var tøft å høre. Det var kvinner som blottla seg,
og jeg takker dem for at de klarte det,
for det var ikke lett å sitte foran Court TVs kameraer
og alle menneskene og fortelle de fæle historiene.
Media sa: "Vi vil ha dekning fra start til slutt."
Vi visste at OJ Simpson-saken var katastrofal.
Folk begynner å oppføre seg annerledes. Det blir en show-rettssak.
I stedet for bevis, presenterer du opptredener.
Så noe vi prøvde å gjøre,
var å få vitnene, iallfall på vår side, til å forstå
at de var der for å fortelle sannheten.
Alt annet er en distraksjon. Bare ignorer det.
Jeg blir nervøs når jeg snakker offentlig. Jeg liker ikke å vitne. Dette er jævlig.
Mr. Spector hadde ubegrensede ressurser.
Han hadde veldig dyre, veldig dyktige, veldig aggressive advokater.
Så jeg hadde en ulempe.
Det er et par enkle vitneregler jeg lever etter.
Lytt til spørsmålet, svar på spørsmålet, hold kjeft.
Jeg drar for å vitne. Jeg er uansett nervøs.
Mark Lillienfeld, velsigne ham, var i vitneboksen.
I hovedeksaminasjonen bes han om å beskrive noe med Lana,
og han forsnakker seg og sier "labben" i stedet for "hånden" hennes.
Da jeg sa det, innså jeg at jeg kalte damens hånd en labb.
Fordi jeg var nervøs og fordi jeg er dum.
Jeg ser på publikum og ser at moren hennes ser på meg.
Hun ser sjokkert og vantro ut. "Du kalte min avdøde datters hånd en labb."
Jeg satt der og krympet meg.
Ja. Det var ikke hans beste øyeblikk.
Han rettet raskt på seg selv.
Mark var knust.
Ærlig talt er det første gang... jeg måtte roe ham ned.
Han var så lei seg.
Han er bare en hundeelsker, har hatt hunder hele livet.
Jeg fikk kallenavn etter en hund. Jeg drømmer om dem.
Jeg har hundeproblemer.
Lana Clarksons mor, den eneste som betydde noe for meg... Jeg sa unnskyld.
Jeg husker at han kom bort til meg og hvor søt han var.
Jeg var så takknemlig.
Jeg pratet med henne om
at det er en ære å være en del av en drapsetterforskning
hvor offeret var en person med slik karakterstyrke.
Det var en glede å kjenne til livet hennes og hvordan hun rørte ved så mange.
Rettssaken tok lang tid, flere måneder. Det var mange vitner.
Forsvaret hentet inn mange eksperter fra hele Amerika.
Hundretusenvis av dollar ble brukt.
De var verdenskjente innen sitt ekspertisefelt,
og de var levende bevis på: "Om du betaler nok,
sier jeg jeg er Donald Duck og at himmelen er brun."
RETTSPATOLOG
Når man holder seg til objektive, vitenskapelige bevis,
er det selvmord.
Vi reiste ikke bare en sak. Vi forsvarte sannheten.
Det eneste forsvaret de kunne bruke
for hvordan en pistol gikk av i munnen hennes, var at hun gjorde det.
Vi visste at forsvaret ville gå etter Lana. De måtte.
De måtte skape et bilde av en person som var dypt deprimert,
med én fot i graven og den andre på et bananskall.
Hun hadde ingenting å leve for.
De hadde spilt av og introdusert en video.
Jeg blir ingen manns slave eller hore.
Phil Spectors kone på den tiden satt bak forsvarsteamet,
og hun begynte å le høyt av Lana.
Dere betjenter er så snarrådige.
Ikke med Lana, av Lana.
Forsvaret gjorde det med vilje for å håne henne
og antyde at hun var mindre verd, en dårlig skuespiller uten noe å leve for,
uten ambisjoner eller muligheter.
Jeg visste at det såret Donna og familien.
Når din gode venn blir drept, og blir svertet i prosessen,
og du hører i retten at de presenterer historier om henne,
er det vondt, for du vet det ikke er sant.
Jeg var så frustrert, for jeg følte jeg ikke kunne beskytte henne
og ryktet hennes på den måten hun fortjente.
5 MÅNEDER UT I RETTSSAKEN
I California har Phil Spectors forsvarsadvokater hatt sluttprosedyre.
RETTSBYGNING
Du møter tolv personer du aldri har møtt, og de har aldri møtt hverandre...
Det er vanskelig å få folk til å bli enige.
Så jeg tar det aldri for gitt at det er bombesikkert.
Men vi hadde de riktige bevisene. Jeg visste vi hadde rett grunnlag.
Jeg visste at vitnene, alle kvinnene som vitnet,
Adriano De Souza, alle gjorde det de skulle,
og jeg tenkte: "Dette blir ikke så vanskelig."
Juryen har alt verktøyet de trenger.
Det var på dag én.
Selvtilliten begynte å synke på dag to, og det fortsatte på dag tre.
Til å begynne med vil det ta noen dager fordi de må gå gjennom alle bevisene.
Men etter det...
Dag fem, dag sju, dag åtte, dag ni. Innen den tid er jeg et vrak.
"Hva gjorde jeg galt? Hvordan kan dette ta så lang tid?"
Da juryformannen tok en første meningsmåling,
var det nedslående. Vi er så langt fra hverandre.
Det var fire skyldig, fem ikke skyldig, fire usikre.
Det er nesten som en ny rettssak under diskusjonen.
Noen av oss i juryrommet måtte reprosedere
for de som enten ikke forsto det, eller falt for feilinformasjonen
ekspertene på forsvarssiden ga.
Hvis de gjentar en løgn på ulike måter og ofte,
blir det nesten fakta.
Det var den lengste, mest smertefulle opplevelsen jeg har hatt.
Vi måtte gjøre jobben vår med alle bevisene som var blitt presentert.
Dette var det avgjørende øyeblikket.
Jeg visste hvor alvorlig det var. Jeg var ærlig på hvorfor han måtte dømmes.
Det var så stridig mot slutten at vi måtte ut derfra.
Vi diskuterte i 14 dager. Dette har pågått altfor lenge.
Jeg trykket på ringeknappen. Det var det.
Denne gangen klarer ikke juryen å komme frem til en dom
og erklærer ugyldig rettssak.
Jeg trodde det ville gå raskt.
JURYMEDLEM 9
Det gjorde det ikke.
Jeg ble fornærmet av forsvaret og tingene de kom med.
Jeg tror jeg har sagt nok.
Da hammeren traff benken,
falt jeg sammen inni meg. "Jeg mislyktes."
Alle gjorde det de skulle, jeg følte jeg var den som ikke gjorde det,
jeg klarte ikke gjennomføre. Det var et veldig vanskelig øyeblikk i karrieren.
Jeg gikk ovenpå. Jeg begynte å pakke kofferten.
Jeg ville at pressen skulle dra.
Det var en enslig reporter som ble igjen med en mikrofon og et kamera.
Da jeg gikk ut til bilen min, sa hun:
"Mr. Jackson, har du tenkt å reise denne saken på nytt?"
Jeg stoppet opp, så på henne og sa:
"Så mange ganger som kreves for å få rettferdighet." Og så gikk jeg.
Vi stoppet ikke på grunn av en uenig jury. Det kom aldri til å skje.
Så vi samlet tankene våre, satte sammen saken igjen,
og rundt 1,5 år senere prøvde vi igjen.
KLAR FOR NY RETTSSAK
I den første rettssaken stemte ti av tolv på "skyldig".
Så til slutt kom jeg til den konklusjonen at vi ikke hadde gjort noe galt.
La oss velge en ny jury og gå til sak,
på samme måte for andre gang. Så det gjorde vi.
Jeg visste ikke hva jeg kunne forvente.
Det var ikke et like stort skue, men begge var like følelsesladede for meg.
Juryen diskuterte.
Og jeg husker at jeg var på min sønns baseballkamp.
Da denne saken kom ut, var han 11 år.
Sønnen min er 16 år nå.
Telefonen ringer konstant.
"Hei, de har en dom."
Og jeg bare satt der.
Jeg tenkte over det.
Jeg vil alltid ha andre rettssaker, andre dommer.
Jeg vil ikke alltid få mulighet til å se min sønn spille baseball.
Så jeg sa: "Nei, jeg skal se det på TV."
Jeg hadde sønnen på én side, datteren på den andre.
Vi holdt pusten.
Juryen i søksmålet finner den tiltalte, Phillip Spector,
skyldig i forsettlig drap på Lana Clarkson.
Da de sa "skyldig", var det som om jeg fikk puste.
Jeg kunne ikke tro det. Endelig hadde vi en sann dom.
Familien er glad for at juryen avviste den forvrengingen
og krenkingen av Lana Clarksons liv som var en del av denne rettssaken,
den forrige og de siste seks årene.
På tross av berømmelse, rikdom, eller antatt kjendisstatus,
vil du stå for retten, og du vil stå til ansvar for dine handlinger.
Dette var den første kjendisdommen på 40 år.
Det var åpenbart en stor sak for alle involverte.
Det var godt å vite at du i Los Angeles kunne ha en rettssak
mot en velfinansiert, mektig kjendis
og få tilfredsstillelsen av at sannheten ville bli avslørt.
Mr. Spector fikk 19 år til livstid.
Det er ikke den rehabiliterende delen av loven, men den straffende delen av loven.
Sitt i cellen og tenk på hva du har gjort
resten av det jævla livet ditt, til den dagen du dør
og bæres ut i en kiste.
Han får akkurat det han fortjener.
Jeg sluttet før første rettssak.
Jeg hadde PTSD.
Jeg var for anspent for jobben.
Danny pensjonerte seg ganske ung.
Jeg tror det var Mark som en gang sa: "Alle tåler å se et visst antall lik."
Tallet er forskjellig for alle, men til sist har du fått nok og du er ferdig.
Denne jobben er fantastisk, den har vært flott for meg og familien,
men det er en veldig slitsom jobb. Det er emosjonelt farlig.
Jeg har venner som har begått selvmord, andre som drakk seg i hjel.
Det ble ikke kalt selvmord, men det var det.
Det er flere politiselvmord hvert år enn det er dødsfall i tjeneste.
Det er betydelig.
For å jobbe så lenge som Mark, må du være som Mark
og la ting prelle av deg.
I 1994 var jeg fortsatt en ung og ny drapsetterforsker.
Jeg hadde vært drapspoliti i to år. Jeg og min nye partner tok
Mickey og Trudy Thompson-drapssaken.
En høyprofilert sak.
Siden jeg likte biler, visste jeg at Mickey Thompson var en legende.
Kona Trudy var også med på å promotere arrangementene.
Overfallsdrapene på Thompson og kona i oppkjørselen til parets hjem i Bradbury.
De gikk etter henne først.
Det skulle torturere faren min, og det gjorde det.
Tekst: Ida Aalborg