‫- משרד השריף של מחוז לוס אנג'לס -‬
‫- הוא משרד השריף הגדול ביותר בארה"ב, -‬
‫- ומשרת את המחוז המאוכלס ביותר בה. -‬
‫- הבלשים בו חוקרים‬ ‫את מקרי הרצח האכזריים והמסובכים ביותר. -‬
‫- אלה סיפוריהם. -‬
‫- 3 בפברואר, 2003 -‬
‫הכנסתם אותי למעצר כמו איזה חתיכת חרא.‬
‫- קולו של פיל ספקטור -‬
‫כלאתם אותי בגלל שמישהי באה אליי הביתה,‬
‫ואז דפקה לעצמה כדור בראש.‬
‫ואז אתם הגעתם,‬
‫עצרתם אותי, כיסחתם לי את הצורה,‬
‫ודפקתם לי מכות רצח.‬
‫אני אדאג שתשלמו על זה. זה על הפנים.‬
‫בתחנת משטרת אלהמברה,‬ ‫המתין במעצר פיל ספקטור.‬
‫המפקד שלי יידע אותי בטלפון‬ ‫שהוא מפיק מוזיקלי עשיר מאוד.‬
‫באופן אישי, בחיים לא שמעתי עליו.‬
‫רבים טוענים שסגנונו של ספקטור שינה‬ ‫את האופן שבו אנו מאזינים למוזיקת פופ.‬
‫- חוקר מקרי מוות -‬
‫התיק הזה עמד להיות‬ ‫מה שאני מכנה "כדור אדום",‬
‫תיק שימשוך תשומת לב רבה.‬
‫יש להיות מודעים לכך כבר מלכתחילה,‬ ‫ולדעתי, כולנו ידענו זאת.‬
‫משרד השריף של מחוז אל-איי‬ ‫הוא המיטב שבמיטב.‬
‫כמה מהתיקים הכי מתוקשרים‬ ‫נשפטים בלוס אנג'לס.‬
‫- הוליווד -‬
‫עלינו להיות מסורים לעבודתנו ב-110 אחוז.‬
‫מדובר ברצח. אין פשע חמור מזה.‬
‫הדבר החשוב ביותר‬ ‫הוא דבקות במטרה ותחושת מחויבות.‬
‫הצדק יוצא לאור כשמגלים את האמת.‬
‫- מחלק רצח:‬ ‫לוס אנג'לס -‬
‫יש משהו מיוחד ויוצא דופן‬ ‫בחקירות שבהן מעורבים ידוענים.‬
‫- אלן ג'קסון‬ ‫סגן התובע המחוזי בדימ' -‬
‫ונראה שאל-איי היא תמיד‬ ‫המוקד של החקירות האלה.‬
‫כשחושבים על לוס אנג'לס, חושבים על הוליווד.‬
‫שחקנים, במאים ומפיקים.‬
‫אבל יש בה הרבה יותר מזה.‬
‫עם זאת, זו הרוח החיה של העיר הזאת.‬
‫אל-איי היא מקום מצחיק,‬
‫והשריפים של מחוז אל-איי‬ ‫משרתים את כל המחוז,‬
‫שבו ניתן למצוא את העוני הנורא ביותר‬ ‫שניתן לדמיין באמריקה,‬
‫- מארק לילינפלד‬ ‫בלש רצח בדימ' -‬
‫ועד לעושר הגדול ביותר באמריקה,‬ ‫אחוזות בשווי מיליונים לחוף האוקיינוס.‬
‫אנחנו מספקים שירותי משטרה לכל המחוז,‬ ‫ולכן עבודתנו מגוונת למדי.‬
‫תמיד רציתי להיות בלש במחלק הרצח.‬
‫- ריץ' טומלין‬ ‫בלש רצח בדימ' -‬
‫וב-1999, התמזל מזלי ונהייתי כזה.‬
‫בזמנו, ילדיי היו בני שבע ותשע.‬
‫אנשים אמרו שהם קטנים מדי‬ ‫כי זו עבודה שדורשת הרבה שעות,‬
‫ותמיד יש מה לעשות,‬ ‫אבל הקפדנו לשמור על חיי משפחה תקינים.‬
‫גם אם המשמעות הייתה‬ ‫שנאלצתי לחזור למשרד בעשר בלילה‬
‫כדי להשלים את העבודה, זה מה שעשיתי.‬
‫- 3 בפברואר, 2003‬ ‫07:00 -‬
‫שותפי, פול פורנייה, ואני עמדנו לסיים משמרת‬ ‫כשקיבלנו הודעה מהיומנאי‬
‫שאנחנו נשלחים לחקירה באחוזה באלהמברה.‬
‫נמסר לנו רק שאישה נמצאה מתה‬ ‫ושמפיק מוזיקלי מעורב בעניין.‬
‫קצת הופתעתי למצוא נכס מפואר כזה‬ ‫בעיירה היחסית קטנה הזאת‬
‫שהיא בעצם פרבר של דאונטאון לוס אנג'לס.‬
‫אלהמברה היא עיירה ישנונית.‬
‫אלה בתי מגורים של משפחות ממעמד הביניים.‬
‫ובמרכזה נמצאת הטירה המפלצתית הזאת,‬ ‫אפשר לומר, באמצע שום מקום.‬
‫כשהתקרבנו, ראינו שהתקהלו אנשים רבים‬ ‫מאחורי מחסום משטרתי.‬
‫אני זוכר שפול אמר לי,‬ ‫"אסור לנו לעשות פשלות".‬
‫אישה נורתה בתוך הבית.‬
‫מותה נקבע במקום.‬
‫כשהגעתי לשם, זה היה תוהו ובוהו מוחלט.‬
‫- דני סמית'‬ ‫בלש רצח בדימ' -‬
‫מסוקי החדשות ריחפו מעל,‬ ‫ולאורך הרחוב היו רכבי חדשות.‬
‫- 3 בפברואר, 2003 -‬
‫- 05:00, ירי קטלני‬ ‫07:00, הגעת הבלשים -‬
‫כשהגענו לזירה,‬ ‫דיברנו תחילה עם שוטרי משטרת אלהמברה.‬
‫אסביר איך העבודה מתנהלת.‬
‫מחלקת השריף מכסה אזור נרחב במחוז אל-איי.‬
‫ובמחוז הזה, יש עיריות קטנות יותר‬ ‫שיש להן סוכנויות משטרה משלהן.‬
‫אבל אין להן את המשאבים שיש למשרד השריף.‬
‫יש 100 בלשי רצח‬ ‫במשרד השריף של מחוז אל-איי,‬
‫ולכן הם פונים אלינו,‬ ‫ואנחנו מקבלים לידינו את האחריות על החקירה.‬
‫שוטרי משטרת אלהמברה סיפרו לי‬
‫שהם קיבלו שיחה למוקד החירום‬ ‫מהנהג של פיל ספקטור.‬
‫כשהם הגיעו למקום, הם ראו את פיל ספקטור‬
‫דרך החלון בקומה השנייה הולך מצד לצד.‬
‫הם ניסו לקרוא לו לרדת למטה.‬ ‫אבל הוא לא שיתף פעולה. הוא לא יצא החוצה.‬
‫הם נכנסו לבית והתעמתו עם פיל ספקטור.‬
‫הוא לא שיתף פעולה.‬
‫הם ראו אישה שמוטה בכיסא,‬ ‫והיה ברור שהיא מתה.‬
‫פיל זעם, "זה הדבר הכי נורא ואיום שראיתי".‬
‫אחד השוטרים הקליט את כל ההתרחשות.‬
‫זו משהו שאי אפשר להעלות על הדעת.‬
‫אני לא יודע מה האישה המזוינת...‬ ‫או מה הבעיה שלה.‬
‫אבל היא הייתה מהאבטחה בהאוס אוף בלוז.‬
‫אני לא יודע מה הייתה הבעיה המזוינת שלה.‬
‫אבל ממש לא הייתה לה‬ ‫זכות לבוא לטירה המזוינת שלי,‬
‫ולדפוק לעצמה כדור בראש.‬
‫מה לעזאזל לא בסדר אתכם?‬
‫הם נאלצו להשתמש בטייזר,‬ ‫ואפילו במגן בליסטי כדי להכניע אותו.‬
‫שוטרי אלהמברה ביצעו חקירה ראשונית מאוד.‬
‫על סמך החקירה הזו, הם עצרו את פיל ספקטור.‬
‫אני בלש מנוסה, ויודע שאנשים‬ ‫מתמודדים עם מוות בכל מיני דרכים.‬
‫צריך לקחת הכול בחשבון, ולשמור על ראש פתוח.‬
‫על סמך מה שספקטור אמר, התאבדות היא אפשרות.‬
‫הדלת האחורית הייתה פתוחה.‬
‫כשנכנסנו, ראיתי אישה צעירה.‬
‫היא הייתה שרועה בכיסא במבואה.‬
‫סמוך לרגל שלה היה מונח אקדח 38 מ"מ.‬
‫ראינו שיש פצע ירייה בתוך פיה.‬
‫לא ידענו מי היא הייתה,‬ ‫ואם הייתה ביניהם מערכת יחסים.‬
‫אולי משהו השתבש.‬
‫זה פשע? זו התאבדות?‬ ‫יכול להיות שזו תאונה נוראית?‬
‫חקירה משולשת.‬
‫אנחנו מתייחסים לכל חקירות המוות על פניהן,‬ ‫במבט ראשון, כחקירת רצח.‬
‫בלשי רצח נשלחים לכל מקרה התאבדות‬
‫שמתרחש בתחום השיפוט‬ ‫של משרד השריף במחוז לוס אנג'לס.‬
‫לכל מקרה מוות בתאונה, למעט תאונות דרכים,‬ ‫נשלח בלש ממחלק הרצח.‬
‫התחלתי לבחון את הפרסים בבית של מר ספקטור,‬
‫והבנתי שמדובר באדם חשוב בתעשייה הזאת.‬
‫התהילה של פיל ספקטור כמפיק‬
‫האפילה לעתים על האמנים שאיתם הוא עבד.‬
‫אתה רואה את טינה טרנר,‬ ‫תמונות של הרייצ'ס בראדרס.‬
‫אתה רואה את החיפושיות,‬ ‫את המועמדויות לגראמי,‬
‫ואת כל הפרסים שהוא קיבל במהלך השנים.‬
‫בתור החוקר הראשי,‬ ‫ידעתי שאם החקירה תתנהל כראוי, אזכה לשבחים.‬
‫אבל אם היא תשתבש, אני אשא באחריות.‬
‫- שריף -‬
‫מינינו את מארק לילינפלד,‬
‫אחד הבלשים המנוסים ביותר במחלקת הרצח,‬ ‫לחקור את זירת הרצח‬
‫כי ידענו שיהיה לה תפקיד מכריע בחקירה כולה.‬
‫תיקים מתוקשרים ומארק לילינפלד‬ ‫הולכים יד ביד.‬
‫תיקים מתוקשרים עלולים להלחיץ שוטרים,‬ ‫אבל לי הם ממש לא מזיזים.‬
‫אנחנו משקיעים את אותו מאמץ,‬ ‫משאבים וחריצות בכל זירת רצח.‬
‫הבית היה במצב נורא.‬
‫התאורה בו הייתה גרועה.‬
‫הוא היה מטונף.‬
‫היו בו עכברים, עכברושים ומקקים.‬
‫בשביל מישהו כל כך עשיר,‬ ‫זה היה ממש לא טיפוסי.‬
‫אפשר היה להניח שיהיה לו אורח חיים ראוותני.‬
‫בבית הזה היה הכול, פשוטו כמשמעו.‬
‫כאילו שהוא היה אגרן כפייתי מולטי-מיליונר.‬
‫חשבתי, "אני יודע שאני צריך‬ ‫לוודא שאני לא מפספס משהו".‬
‫אבל גם חשבתי,‬
‫"ספקטור בטח לא נכנס לחדר הזה כבר שש שנים."‬
‫זו הייתה חקירת זירת הפשע הייחודית ביותר‬ ‫שאי פעם הייתי מעורב בה,‬
‫ולמען האמת, חקירה שלא הייתי רוצה‬ ‫לעשות שוב. זה היה נורא, נורא ואיום.‬
‫כי היא הייתה כל כך מורכבת.‬
‫גופת הקורבן הייתה שם.‬
‫מצאנו ראיות פיזיות של דם,‬ ‫פצע ירי שנראה לעין.‬
‫היא נורתה בפיה, ולכן בין שרידי גופתה‬ ‫היו מפוזרים שיניים ושברי שיניים.‬
‫הם היו על השטיח,‬ ‫ובצד השני של החדר, על גרם מדרגות.‬
‫אספנו, צילמנו, רשמנו את מקום הימצאם‬ ‫ולקחנו דגימות לבדיקת דנ"א.‬
‫צריך להתגבר על תחושת הגועל,‬
‫ועל ההיבט הרגשי. יש להתגבר על זה ולשאול,‬ ‫"מה הראיות האלה מספרות?"‬
‫אנחנו שם כדי לדבר בשם המתים,‬
‫והם משאירים לנו רמזים‬ ‫באמצעות ראיות פיזיות.‬
‫כולנו ידענו שכאשר מדובר באדם מת,‬
‫זו אחריות אדירה, ויש להתייחס אליה ברצינות.‬
‫יש לנקוט בגישה רוחנית במידה מסוימת.‬ ‫להביט בגופה מבלי שתהיה לכך השפעה כלשהי.‬
‫לדעת שזו רק קליפה, ושהנפש כבר איננה.‬
‫אני חושב שלהיות במחיצת המוות,‬ ‫יש השפעה מצטברת.‬
‫לעבודה הזאת יש מחיר.‬
‫עכשיו יש להתמקד בפענוח החקירה.‬
‫ולכן חקרנו את זירת הפשע בשיטתיות‬ ‫ומבלי להיחפז לפני ששחררנו אותה.‬
‫בדרך כלל, אם יש הרבה ראיות,‬ ‫אנחנו סוגרים את הזירה‬
‫למשך שבע או שמונה שעות.‬
‫את זירת הרצח הזאת חקרנו במשך יותר מיום.‬
‫על הרצפה היה אקדח 38 מ"מ טעון‬
‫מתוצרת קולט, חברה לייצור אקדחים,‬
‫והיה תרמיל משומש אחד בתוף האקדח.‬
‫בנוסף לכך, הייתה ידית נעילה‬ ‫שהוסרה מהדלת האחורית של הבית.‬
‫לרוב האנשים יש מנעול בריח‬ ‫שנועל את הדלת לתוך המשקוף,‬
‫ומספק הגנה נוספת.‬
‫כדי לפתוח את הבריח, יש לסובב את הידית.‬
‫היא הוסרה מהמנעול,‬ ‫ומצאנו אותה מונחת על הרצפה.‬
‫זה היה מאוד משונה. "איך זה קרה?"‬
‫אפשר לטעון שזה נראה‬ ‫שהניחו את האקדח ליד הרגל שלה.‬
‫הבעיה היא שאי אפשר‬ ‫לשחזר את המקום שבו האקדח ייפול.‬
‫האקדח נופל...‬
‫והוא פשוט נופל במקום אקראי.‬
‫במגירת השידה היה נרתיק אקדח מעור,‬
‫והיה ברור שנרתיק העור הזה‬
‫מתאים לאקדח הקולט ה-38 מ"מ‬ ‫שני אינץ' מפלדה כחולה.‬
‫לכן הסקנו שהנשק היה מאוחסן בנרתיק הזה.‬
‫השעה הייתה 17:00, כמעט 12 שעות לאחר המוות.‬
‫משרד חוקר מקרי המוות‬ ‫מסר סוף-סוף אישור לזהות הקורבן.‬
‫זו הייתה לאנה קלארקסון.‬
‫- לאנה קלארקסון -‬
‫בשלב זה, איתרנו את אימה, דונה,‬ ‫ויצאנו להיפגש איתה.‬
‫אחותה של לאנה, פון, התקשרה ואמרה,‬ ‫"יכול להיות שמשהו רע קרה ללאנה.‬
‫- דונה קלארקסון‬ ‫אימה של לאנה -‬
‫"משהו לא בסדר."‬ ‫אמרתי, "למה הכוונה? מה קרה?"‬
‫פון קיבלה שיחת טלפון ממישהו,‬ ‫אבל היא לא ידעה יותר מדי.‬
‫היא אמרה שאולי יש לזה קשר‬ ‫לחדשות בטלוויזיה על רצח אפשרי באלהמברה.‬
‫לאנה הייתה אמורה להתקשר,‬ ‫אבל לא שמעתי ממנה.‬
‫חשבתי שאולי הייתה מסיבה,‬ ‫ושהיא עוכבה יחד עם אחרים לצורך חקירה.‬
‫בסופו של דבר התקשרתי למשרד השריף.‬
‫בזמן שנסענו להיפגש עם דונה,‬
‫היא יצרה קשר עם שותפי, פול, בטלפון.‬
‫חשבתי שהוא מתקשר אליי בחזרה.‬ ‫הוא שאל, "איפה נוכל להיפגש?"‬
‫הופתעתי. "להיפגש?"‬
‫ו...‬
‫סליחה.‬
‫הוא ציין את כתובתה של לאנה על התעלה.‬
‫- לוס אנג'לס -‬
‫הוא אמר, "נוכל להיפגש איתך שם?"‬
‫- וניס‬ ‫ביתה של לאנה -‬
‫התחלתי לדאוג.‬ ‫לא הבנתי מה קורה. זה לא היה סימן טוב.‬
‫נכנסתי לחניון,‬ ‫וניסיתי לא לאבד את העשתונות,‬
‫ולא להיות נסערת מדי מבלי לדעת כלום.‬
‫עשיתי סדר במכונית,‬
‫ומצאתי זוג נעליים,‬
‫ואני זוכרת שהחזקתי את הנעליים ואמרתי...‬
‫"לא יכול להיות שזו לאנה, הנה הנעליים שלה."‬ ‫סליחה.‬
‫ופתאום, הבלשים הגיעו.‬
‫- הקוטג' של לאנה -‬
‫אחותה ואחיה הגיעו.‬
‫כולנו הלכנו בשקט לחזית הבית ונכנסנו פנימה,‬
‫והבלש פורנייה הסתכל על הרצפה,‬ ‫ואמר שזאת לאנה.‬
‫סליחה.‬
‫זה לא משנה אם הילד שלך‬ ‫כבר גדול או עדיין ילד קטן.‬
‫אין דבר יותר גרוע ולא טבעי‬ ‫מזה שהילדים שלך מתים לפניך.‬
‫זו התמודדות קשה מאוד.‬
‫לבשר על מוות של אדם אהוב...‬
‫באופן חד משמעי,‬ ‫זה החלק הכי גרוע בעבודה של שוטר,‬
‫ויש הרבה דברים מחורבנים בעבודה הזו.‬
‫יש לגלות כל מידע שיש לו חשיבות מכרעת‬
‫במהירות האפשרית‬ ‫כי יש לכך השפעה על מציאת ראיות פיזיות.‬
‫אני, שותפי, ושמונת הבלשים הנוספים,‬ ‫עדיין חקרנו את זירת הפשע.‬
‫ככל שיודעים יותר על הקורבן,‬ ‫כך גדל הסיכוי לגלות איך הוא מת.‬
‫האנשים האלה צריכים‬ ‫לעכל את מה שכרגע אמרת להם,‬
‫ועכשיו עליי גם לשאול אותם, "דרך אגב,‬
‫"היא הייתה בבית של פיל ספקטור.‬ ‫אתם יודעים מי זה פיל ספקטור?‬
‫"היא הכירה את פיל ספקטור?‬ ‫אתם יודעים למה היא הייתה שם?"‬
‫ודונה אמרה,‬ ‫"לא, היא לא הכירה את האיש הזה".‬
‫בתעשיית הבידור,‬ ‫כולם מתרועעים אחרי שעות העבודה.‬
‫זה לא מפתיע אותי.‬ ‫לאנה תמיד יצרה קשרים עם אנשים שונים.‬
‫היא הייתה שחקנית עובדת‬ ‫ועסוקה בהרבה דברים.‬
‫טוב, אני צריכה לתפוס אוטובוס.‬ ‫-את יודעת לאן?‬
‫כן, לכל מקום שהוא ייסע.‬
‫לאנה הופיעה בהרבה תוכניות טלוויזיה‬ ‫בשנות ה-80, ובסרטי "מלכת הברברים".‬
‫לאנה שברה את שני פרקי ידיה,‬ ‫וזה עיכב את הקריירה שלה.‬
‫היא נפלה במקרה,‬
‫וכשהיא ניסתה לבלום את הנפילה,‬ ‫היא שברה את שני פרקי ידיה.‬
‫נאלצו לקבע אותם באמצעות פינים.‬
‫זו הייתה תחילתה‬ ‫של שנה שלמה של החלמה עבורה.‬
‫לא נשארנו שם זמן רב.‬
‫אפשרנו להם להתאבל בפרטיות.‬
‫מיד לאחר המקרה, פיל ספקטור נעצר,‬
‫והוא אמר לשוטרי אלהמברה‬ ‫שהוא רוצה עורך דין.‬
‫ברגע שהוא אמר זאת,‬
‫לא ניתן היה לחקור אותו יותר,‬ ‫והוא מיד הפקיד ערבות של מיליון דולר.‬
‫הגישה של התובע המחוזי הייתה,‬ ‫"לא נגיש אישומים בתיק הזה.‬
‫"נחכה עד שהכול ייחקר."‬
‫- רונלד אי. באוורס‬ ‫תובע בדימ' -‬
‫בתחקור הראשוני של שוטרי אלהמברה,‬
‫הם אמרו שהיה להם עד אחד, הנהג.‬
‫האיש שהתקשר למוקד החירום, אדריאנו דה סוזה.‬
‫לכן היינו צריכים למצוא את הנהג.‬
‫הבלש פול פורנייה.‬ ‫-הבלש ריצ'רד טומלין.‬
‫ואנחנו כאן עם...‬
‫אדריאנו דה סוזה.‬
‫כשדיברנו עם אדריאנו דה סוזה,‬
‫הוא אמר שהוא עבד כנהג אצל פיל‬ ‫עשר עד 15 פעמים בעבר.‬
‫אדריאנו אמר שפיל ספקטור‬ ‫יצא בשעה שבע בדיוק,‬
‫כפי שהוא נהג לעשות.‬
‫הוא נסע לארוחת ערב ולמשקאות בווסט הוליווד.‬
‫- מלון שאטו מרמונט -‬
‫בין 01:15 ל-01:20 לפנות בוקר,‬
‫הוא הסיע אותו ל"האוס אוף בלוז".‬
‫- האוס אוף בלוז -‬
‫בהמשך, האוס אוף בלוז נסגר.‬
‫השעה הייתה קצת אחרי שתיים,‬ ‫ולאנה עזרה לפיל ספקטור שהיה שיכור.‬
‫הוא אמר, "לדעתי הוא היה שיכור".‬
‫היא עזרה לו להיכנס‬ ‫למושב האחורי של המכונית.‬
‫היא נכנסה למכונית,‬ ‫והוא הסיע אותם לביתו של פיל ספקטור.‬
‫אדריאנו אמר שהוא חנה מאחורי הבית.‬
‫הוא שמע מוזיקה ונמנם.‬
‫אדריאנו אמר שבערך בחמש בבוקר,‬ ‫הוא שמע פיצוץ חזק.‬
‫הרעש הבהיל אותו מספיק‬ ‫כדי להוציא אותו מהמכונית.‬
‫לפתע, הדלת האחורית נפתחה.‬
‫הוא ראה את פיל ספקטור לובש ז'קט לבן.‬
‫ראיתי את הפנים שלו.‬
‫כשראיתי אותו, הוא החזיק אקדח בחזית גופו.‬
‫אדריאנו ראה דם על היד שלו.‬
‫עשיתי תנועה כזאת, וראיתי את הרגליים.‬
‫ראיתי את האישה בכיסא...‬ ‫-בסדר.‬
‫...עם דם על כל הפנים שלה.‬
‫ספקטור הסתכל על אדריאנו ואמר...‬
‫הוא אמר לי, "אני חושב שהרגתי מישהו".‬
‫אדריאנו הרגיש שחייו בסכנה, והתחיל לברוח.‬
‫והוא התקשר למנהלת של פיל.‬ ‫השיחה עברה מיד לתא הקולי.‬
‫מישל.‬
‫מישל, את חייבת להגיע לבית של מר פיליפ.‬
‫אני חושב שהוא הרג מישהי.‬
‫אני מתקשר עכשיו למשטרה.‬
‫אדריאנו אמר, "אני חושב שמר פיל הרג מישהי".‬
‫הוא ניתק את הטלפון, חייג למוקד החירום,‬
‫ואמר למוקדן את אותו דבר.‬
‫- חוקר מקרי מוות -‬
‫במחוז אל-איי, עשויים לחלוף כעשרה ימים‬ ‫עד שנערך ניתוח שלאחר המוות.‬
‫אנחנו אמורים להתייחס לכולם באופן שווה,‬ ‫אבל במציאות זה לא תמיד כך.‬
‫החקירה הזאת הגיעה עד לצמרת המשטרה.‬ ‫הם רוצים לדעת מה קורה.‬
‫הנתיחה שלאחר המוות נערכה כבר למחרת,‬ ‫שזה מאוד יוצא דופן.‬
‫הממצא העיקרי בנתיחת הגופה היה‬
‫שיש פצע ירי אחד בתוך פיה.‬
‫לפי מיקום הירייה והאופן שבו היא נורתה,‬ ‫לאנה מתה במקום.‬
‫הקליע היה בזווית כלפי מטה.‬
‫אם אתה מתאבד,‬ ‫היית מכוון את האקדח כלפי מטה?‬
‫סביר שכיוון הירייה יהיה בקו ישר‬ ‫או בזווית כלפי מעלה.‬
‫סיבת המוות היא קביעה משפטית‬ ‫שמתבצעת על ידי רופא.‬
‫יש לו רק חמש אפשרויות.‬
‫רצח, התאבדות, תאונה, מוות טבעי‬ ‫או מוות בנסיבות לא ידועות.‬
‫חוקר מקרי המוות קובע זאת.‬ ‫לא שופט ולא חבר המושבעים.‬
‫חוקר מקרי המוות אחראי לקביעה המשפטית הזאת.‬
‫ד"ר פנייה היה יסודי מאוד‬ ‫בהסקת המסקנות האלה.‬
‫חלק מזה הוא בזכות ניסיון,‬ ‫חלק מזה הוא שכל ישר,‬
‫חלק מזה הוא מדע.‬
‫במקרה הזה, ד"ר פנייה דחה את הממצאים,‬
‫ורצה לחכות עד לקבלת כל דוחות הבדיקות‬ ‫לפני קבלת החלטה סופית.‬
‫באופן אישי, נטיתי לחשוב‬ ‫שזה היה רצח או תאונה.‬
‫אבל עדיין היה עלינו‬ ‫לבדוק אם ייתכן שזו הייתה התאבדות?‬
‫היא הייתה בדיכאון?‬ ‫היא הייתה במצוקה כלכלית?‬
‫דיברנו עם בעלת הבית שלה.‬ ‫היא אמרה שהיא הייתה דיירת למופת.‬
‫זה ביטל את האפשרות שהיא מתקשה להתפרנס‬ ‫ושאין לה כסף לגמור את החודש.‬
‫דיברנו עם כל האנשים שידענו שהיה להם‬ ‫סוג של קשר איתה, עסקי או אישי.‬
‫לכל אחד יש רגעים שבהם הוא מרגיש מצוברח.‬
‫אבל היא תמיד הצליחה לקחת את עצמה בידיים,‬ ‫ולהוציא את עצמה מזה.‬
‫ואם היא הייתה צריכה משהו,‬ ‫היא הייתה יכולה להתקשר אליי.‬
‫איש לא אמר שהיא ניסתה פעם לפגוע בעצמה‬ ‫או שהיא אפילו דיברה על התאבדות.‬
‫היא אדם אופטימי,‬ ‫והיא לעולם לא הייתה חושבת לפגוע בעצמה.‬
‫בעולם מושלם, לאנה הייתה חוזרת מיד לשחק...‬
‫- נילי האדסון‬ ‫חברה של לאנה -‬
‫אבל היא נעדרה מהתעשייה למשך שנה,‬ ‫והיא לא הייתה בעדיפות עליונה‬
‫בקרב המלהקים,‬ ‫והיא הייתה צריכה למצוא דרך לשרוד...‬
‫- לאנה ונילי -‬
‫ונקרתה לה הזדמנות בהאוס אוף בלוז.‬
‫- ריינבו -‬
‫- ויסקי אה גו גו -‬
‫- שדרות סאנסט -‬
‫- הקומדי סטור -‬
‫- האוס אוף בלוז -‬
‫קלארקסון עבדה כאן כמארחת בהאוס אוף בלוז.‬
‫היא שמחה לעבוד שם.‬
‫היא שמחה שהיא החלימה ושהיא בריאה.‬
‫זו הייתה זכות מיוחדת להתבקש‬ ‫להיות המארחת ב"פאונדיישן רום".‬
‫פאונדיישן רום בהאוס אוף בלוז‬ ‫היה מקום יוקרתי מאוד.‬
‫המי ומי של הוליווד הגיעו לשם.‬
‫כאורחת של לאנה,‬ ‫פגשתי שם את ג'ורג' קלוני לילה אחד.‬
‫אם היית מפורסם בהוליווד,‬ ‫היית מבקר בפאונדיישן רום.‬
‫פול ואני הלכנו להאוס אוף בלוז.‬ ‫דיברנו עם המנהל, עם מנהל האבטחה,‬
‫ועם המלצרית ששירתה את ספקטור.‬
‫ספקטור הגיע,‬
‫ולאנה עבדה כמארחת באותו ערב.‬
‫הוא אמר,‬ ‫"את לא מכירה אותי? אני פיל ספקטור".‬
‫היא, מבלי לדעת, אמרה,‬ ‫"גברת ספקטור, את לא יכולה להיכנס".‬
‫היא חשבה שהוא אישה.‬
‫זה לא התקבל כל כך טוב.‬
‫מנהל האבטחה רץ אליה ואמר, "היי, לא".‬
‫הוא משך אותה הצידה ואמר,‬ ‫"תתייחסי לבחור הזה כמו לאח"ם".‬
‫בשלב הזה, לאנה ליוותה אותו לשולחן מיוחד,‬ ‫והתנצלה עמוקות.‬
‫בשעות הבוקר המוקדמות, כשהמועדון נסגר,‬
‫הם נראו עוזבים ביחד.‬ ‫שאלנו, "יש צילומי וידאו?"‬
‫צפינו בווידאו.‬
‫- לאנה - פיל -‬
‫נראה שלאנה עזרה לספקטור להיכנס למכונית.‬
‫לדברי אדריאנו, ספקטור היה שיכור.‬
‫הוא הזמין אותה שוב ושוב,‬
‫"בואי לטירה שלי. את חייבת לראות את הטירה."‬ ‫והיא אמרה, "בסדר".‬
‫והם יצאו לדרך.‬
‫זה מצמרר לראות ולדעת שהאישה הצעירה הזאת‬ ‫תאבד את חייה בתוך שעתיים.‬
‫בדקנו אם הייתה כאן הטרדה מינית‬ ‫כי היא הייתה אישה מושכת,‬
‫וגברים הם הרי חזירים.‬
‫היא עובדת בהוליווד,‬ ‫המקום שבו נולד המונח "ספת ליהוק".‬
‫איך היא הגיבה כשמישהו העיר הערה לא הולמת‬
‫או עשה לה משהו לא הולם?‬
‫לאנה ידעה איך להדוף תשומת לב,‬ ‫ובעדינות רבה.‬
‫קל לאנשים לקפוץ למסקנות‬
‫על אישה שהולכת לבית של גבר באמצע הלילה.‬
‫אבל הכרתי את לאנה,‬
‫וידעתי בדיוק למה היא הלכה לבית שלו.‬
‫היא לא הלכה‬ ‫כי היא התעניינה בו מבחינה רומנטית.‬
‫לא היה שום דבר מאיים באפשרות‬ ‫ללכת לשתות משהו בחברת פיל ספקטור.‬
‫הגובה שלו, 1.68 מטר, והגובה שלה, 1.82 מטר.‬ ‫היא הייתה בכושר.‬
‫אני בהחלט יכולה להבין איך מישהו כמו‬ ‫פיל ספקטור יכול לעורר את סקרנותה של לאנה.‬
‫זו הוליווד.‬
‫תרשו לי לומר לכם,‬ ‫לנטוורקינג יש חשיבות רבה.‬
‫אני היחיד שהכיר גם את פיל ספקטור‬ ‫וגם את לאנה קלארקסון.‬
‫- רוב פראבוני‬ ‫חבר של לאנה -‬
‫ניגוד יוצא דופן ומפוקפק.‬
‫פגשתי לראשונה את פיל ספקטור בערך ב-1966,‬ ‫וראיתי אותו עובד.‬
‫כשהייתי בן 15,‬ ‫אולפני גולד סטאר היו הדבר הגדול.‬
‫הייתי מתגנב פנימה ויושב על הספה.‬
‫אחד הטכנאים שם הזמין אותי לאולפן.‬
‫בסופו של דבר, הייתי בהקלטות של פיל ספקטור.‬
‫לפיל ספקטור היה את "קיר הסאונד".‬
‫"קיר הסאונד" נוצר באמצעות‬ ‫ארבעה נגני גיטרה שניגנו בו זמנית‬
‫ושלושה פסנתרים...‬ ‫אבל אף אחד לא עשה דברים כאלה.‬
‫שני מתופפים, זה מטורף לגמרי.‬
‫בחיים לא ראיתי מישהו כמוהו,‬
‫מה שהוא עשה במהלך ההקלטות,‬ ‫ואיך שהוא התנהג.‬
‫הוא היה דיקטטור קטן במובן מסוים,‬
‫אבל הוא ידע מה הוא רוצה, והוא קיבל את זה.‬
‫- לאנה ורוב -‬
‫לאנה הייתה אחת מחברותיי הטובות,‬
‫אבל מעולם לא יצא לנו לדבר על פיל ספקטור.‬
‫הפעם האחרונה שראיתי אותו הייתה ב-1978,‬ ‫אני חושב.‬
‫ופגשתי את לאנה קלארקסון ב-1984‬ ‫לפני שעברתי לניו יורק.‬
‫ללאנה לא היה מושג על המוניטין של פיל.‬
‫פיל ספקטור היה טיפוס מאוד מסוכן,‬
‫אדם לא יציב ובלתי צפוי.‬
‫אם הייתי שם‬ ‫כשההאוס אוף בלוז נסגר באותו ערב,‬
‫זה לא היה קורה.‬
‫לא הייתי נותן לה לעזוב עם פיל, אבל...‬
‫כל החוקרים פעלו מתוך ידיעה‬
‫שהחקירה הזאת תיבחן תחת זכוכית מגדלת,‬
‫ולכן, אנחנו נזדקק למידע רב ככל שנוכל.‬
‫המעבדה שלנו קיבלה‬ ‫את התוצאות של דגימות הדנ"א‬
‫שנאספו במהלך חקירת זירת הפשע.‬
‫בחדר השינה הראשי‬
‫מצאנו מקטורן ערב לבן‬ ‫שמר ספקטור לבש באותו ערב בהאוס אוף בלוז.‬
‫על שרוול הז'קט היו נתזי דם.‬
‫בנוסף לכך,‬ ‫בשירותי האורחים נמצא חיתול כותנה.‬
‫הנה משהו שלמדתי.‬
‫אנשים עוטפים אקדחים בחיתולים.‬
‫על החיתול הזה היה דם והוא היה לח.‬
‫גילינו שהדם של לאנה קלארקסון‬ ‫היה על החיתול ובחדר השירותים,‬
‫שהדם שלה היה על הז'קט של פיל ספקטור.‬
‫כשהקליע פגע בגברת קלארקסון ודם ניתז החוצה,‬
‫הוא ניתז על הנשק של מר ספקטור,‬ ‫על השרוול שלו, על היד שלו.‬
‫ובמהלך בדיקת החיתול ובדיקת הנשק,‬
‫ד"ר לין הרולד הגיעה למסקנה‬ ‫שהשתמשו בחיתול כדי לנגב את האקדח.‬
‫זו הסיבה שהדם הועבר מהנשק לחיתול.‬
‫דפוס כתמי דם משמש כראיות נסיבתיות לפשע.‬
‫איך האקדח ירה? איפה היה האקדח כשהוא ירה?‬
‫איזו השפעה הייתה ליריית האקדח?‬
‫היה קשה לקבוע זאת כי במקרה הזה‬
‫דפוס כתמי דם היה על שטיח אדום כהה.‬
‫לפי ממצאי הבדיקות,‬ ‫האפשרות שזו הייתה התאבדות נפסלה.‬
‫אם האמנו שמדובר ברצח?‬
‫יכול להיות שיש סיכוי קטן שזו הייתה תאונה?‬ ‫כן.‬
‫אבל הבעיה היא שזה לא מה שלדבריו קרה.‬
‫אני לא יודע מה האישה המזוינת...‬ ‫או מה הבעיה שלה.‬
‫לבוא ולדפוק לעצמה כדור בראש בבית שלי.‬
‫- 22 בספטמבר, 2003,‬ ‫שבעה חודשים למותה של לאנה קלארקסון -‬
‫חוקר מקרי המוות הגיע לבסוף למסקנה‬ ‫שזה אכן היה רצח.‬
‫חוקרי מקרי המוות קבעו‬ ‫שלאנה קלארקסון נרצחה,‬
‫אבל התובע המחוזי של אל-איי‬ ‫סירב להגיש אישום ברצח.‬
‫משרד חוקר מקרי המוות של אל-איי פרסם זאת.‬
‫הם לא רק אמרו שזה רצח,‬ ‫אלא גם הפנו אצבע מאשימה נגד פיל ספקטור.‬
‫אבל מתי נשמע מהתובע המחוזי של אל-איי?‬
‫ספקטור הוא ידוען.‬
‫וזה עניין רציני למשרד התובע המחוזי,‬ ‫שהפסיד בהרבה תיקים מתוקשרים.‬
‫אני זוכר שכשהתיק של ספקטור הגיע,‬
‫ידעתי מי היה פיל ספקטור.‬
‫"מי איבד את תחושת האהבה הזאת."‬
‫הנכדה שלי אוהבת את המוזיקה מ"אהבה בשחקים".‬
‫הייתה סוג של... אני לא רוצה לומר פרנויה.‬
‫אבל המשרד נכווה קשות‬ ‫בתיק של או.ג'יי סימפסון.‬
‫רצינו עוד זמן בשביל‬ ‫להגיש כתב אישום נגד סימפסון.‬
‫אבל היה הרבה לחץ מצד התקשורת,‬ ‫ונאלצנו להגיש את התיק.‬
‫מה קרה בתיק של או.ג'יי סימפסון?‬ ‫לא היינו מוכנים.‬
‫אנחנו רוצים לוודא שהצדק יצא לאור,‬ ‫ושהם ייכנסו לכלא.‬
‫היה עלינו להתמקד בשאלה,‬
‫איך נוכל לחזק את ההוכחה‬ ‫שזה רצח ללא ספק סביר?‬
‫ואילו תקלות עלולות למנוע מאיתנו‬ ‫להשיג את ההרשעה הזאת?‬
‫כולם רצו נתח מתשומת הלב התקשורתית.‬
‫זה עצוב, אבל זה טבעה של התקשורת שלנו.‬
‫הם נותנים במה למקרים שיש בהם זוהר ועניין.‬
‫פיל ספקטור אהב לדבר.‬ ‫הוא התראיין על ימין ועל שמאל.‬
‫בראיון למגזין,‬ ‫הוא טען שקלארקסון "נישקה את האקדח".‬
‫הוא המציא מידע,‬ ‫והתבטא באופן מאוד עוין כלפי לאנה,‬
‫והכפיש אותה כל הזמן.‬
‫אנשי יחסי הציבור של פיל ספקטור,‬ ‫רצו להציג את לאנה כמו זנזונת.‬
‫- סאני באק‬ ‫חברה של לאנה -‬
‫היא הושמצה כשחקנית בסרטי זבל,‬ ‫אבל היא הייתה גאה בזה.‬
‫- לאנה וסאני -‬
‫היא ידעה שהיא מלכת הברברים הגדולה,‬ ‫והיא נשאה את התואר הזה בגאווה.‬
‫המשפחה ביקשה שאף אחד מאיתנו,‬
‫במעגל האנשים שקרובים אליה,‬ ‫לא ידבר עם אף אחד.‬
‫אנשים היו אומרים משהו, והם היו מסלפים זאת,‬ ‫ומפרסמים זאת במגזין או בעיתון.‬
‫לכן אמרתי שמוטב לא לומר כלום.‬
‫שמרנו על ריחוק מהתקשורת.‬
‫וחרקנו שיניים בשתיקה‬
‫בגלל המידע שפיל ספקטור והצוות שלו‬ ‫הפיצו עליה בכמויות.‬
‫זה היה נורא.‬
‫זה הראה מי הוא.‬
‫אי אפשר שלא לומר,‬ ‫"לא, אתה מנסה להסתיר משהו, וביצעת רצח".‬
‫ללא ספק, זה היה תיק‬ ‫שמשך תשומת לב תקשורתית עצומה.‬
‫החברים והקרובים שלי דיברו רק על זה.‬
‫"אתה מעורב בחקירה?"‬ ‫ולכל אחד הייתה תאוריה משלו.‬
‫אבל צריך שיווי משקל.‬
‫אני נוהג לדבר רק לעתים רחוקות‬ ‫על מה שאני עושה למחייתי.‬
‫אני לא מרגיש מיוחד. בחרתי לעשות‬ ‫את העבודה הזאת ואני נהנה לעשות אותה.‬
‫ובתיק הזה, שמרתי על פרופיל נמוך.‬
‫אמרתי, "כן, אני עובד על זה.‬ ‫כן, זה יהיה בטלוויזיה".‬
‫בזמנו, הילדים שלי היו בני 13 ו-11.‬
‫הילדים שלי ידעו מה קורה,‬
‫אבל אני חושב שהם קלטו ממני, והם אף פעם...‬
‫אני תמיד מתבדח שהם לא ממש התרשמו ממני.‬
‫שמעתי, בעצם, קראתי בעיתון הבוקר‬
‫שספקטור מתואר כאדם שהוא 90 אחוז מקסים,‬ ‫ועשרה אחוזים צרות.‬
‫כן.‬
‫היה לך ניסיון עם עשרת האחוזים האלה?‬
‫לי לא, כמובן, אבל היו הרבה סיפורים.‬
‫התמקדנו בניסיון להוכיח למה לדעתנו זה רצח.‬
‫ולכן היה עלינו‬ ‫לחקור את חייו של פיל ספקטור.‬
‫התברר לנו שהייתה לפחות פעם אחת‬ ‫שהוא נעצר עם אקדח.‬
‫היו לו אקדחים.‬
‫נודע לי מאנשים אחרים‬ ‫שיש לו היסטוריה ארוכה ומפוקפקת‬
‫של לנופף באקדח מול אנשים.‬
‫היו המון סיפורים שהוא נופף באקדח‬
‫במהלך הקלטת שיר של להקת הראמונס.‬
‫הוא התרגז על ג'ון לנון, וירה באקדח לתקרה.‬
‫היינו צריכים למצוא ראיות לכך.‬
‫פיל ספקטור שלף אקדח מול אנשים‬ ‫כדי להראות מי שולט בעניינים.‬
‫אם יש לך כוח אמיתי, אתה לא צריך אקדח.‬
‫הוא היה פחדן עלוב.‬
‫הוא הסתובב עם אקדחים טעונים‬ ‫כדי לאיים בהם על אנשים,‬
‫החל מג'ון לנון ועד לאונרד כהן.‬
‫- לאונרד כהן "מותו של איש נשים"‬ ‫שירים מאת ספקטור וכהן -‬
‫הם עמדו לסיים הקלטה,‬
‫ופיל ספקטור אמר ללאונרד כהן,‬ ‫"לך להקליט קולות לזה".‬
‫ולאונרד אמר לפיל, "יודע מה? אני עייף.‬
‫"אני אקליט אותם מחר."‬ ‫ואז פיל שלף את האקדח.‬
‫הוא כיוון אותו על לאונרד ואמר,‬ ‫"אתה תקליט אותם עכשיו".‬
‫זה לא הרתיע את לאונרד כהן.‬ ‫זה היה היום הראשון להקלטה.‬
‫לאונרד סיפר לי את הסיפור הזה.‬
‫הוא עדיין היה כל כך סקרן‬ ‫מהאפשרויות של מה שיקרה בעבודה עם פיל,‬
‫אבל לאונרד ידע שהאקדח נמצא שם כל הזמן.‬
‫הוא היה עוצמתי מאוד,‬ ‫ולכן אנשים התנהגו באופן מהוסס.‬
‫במיוחד אנשים בעולם המוזיקה.‬
‫הם הרגישו שיש לו מספיק כוח‬ ‫להרוס את הקריירה שלהם.‬
‫במהלך החקירה, דיברנו עם אנשים רבים‬ ‫שלא הסכימו להיחשף,‬
‫אבל הם סיפרו איך הוא החזיק אנשים בביתו.‬
‫אלה היו גברים ונשים.‬
‫לאחר שבילית עם פיל, ורצית לעזוב,‬ ‫הוא היה אומר, "חכה רגע",‬
‫וזה תמיד היה במבואה.‬
‫והוא היה נעלם, לפעמים למשך שעות,‬
‫עד שהוא היה מוכן שהם יעזבו.‬
‫הוא החזיק אותם בבית...‬
‫זוכרים את מנעול הבריח שנמצא על הרצפה?‬
‫הוא היה מסיר את המנעול, והם לא יכלו לעזוב.‬
‫זה היה אמצעי נוסף בשבילו לשלוט באחרים.‬
‫וזה מה שייחד אותו.‬
‫היה לו שיגעון, אפשר לומר, ביחס לשליטה.‬
‫גברת קלארקסון למעשה נכלאה.‬
‫היא לא הייתה חופשייה לעזוב‬ ‫כי היא לא הייתה יכולה לפתוח את הדלת,‬
‫כי מר ספקטור לקח את הידית מהבריח שעל הדלת.‬
‫- נעול -‬
‫שמענו שמועות,‬
‫אבל שמועות לא מספיקות בבית המשפט,‬ ‫והיינו צריכים למצוא ראיה מוצקה.‬
‫ריץ' טומלין והצוות שלו‬ ‫איתרו כל שמץ של מידע,‬
‫והפכו את השמועות האלה לעובדות.‬
‫מצאנו עדים ממשיים, אפילו כמה.‬
‫- הצהרות עדים -‬
‫לפעמים זו הייתה מערכת יחסים של דייט אחד,‬
‫לפעמים אלה היו נשים שהוא הכיר כבר שנים,‬
‫אבל לכל הנשים האלה היה משהו במשותף,‬
‫והוא שהן הוחזקו כבנות ערובה,‬ ‫לאחר שמר ספקטור שלל מהן את חירותן.‬
‫- העדות אושרה -‬
‫הנשים האלה סיפרו שהוא התנהג באופן כובש,‬
‫היה קשוב לצרכים שלהן, מקסים,‬
‫איש שיחה נהדר, ושאז פתאום הוא הפך את עורו.‬
‫לפיל ספקטור היה מנהג להביא נשים לביתו,‬
‫לרצות טובות מיניות מהן,‬
‫וכשהן לא נענו או סיפקו אותו,‬ ‫הוא היה שולף אקדח.‬
‫זו שיטת פעולה,‬
‫וזה אומר שהוא עושה זאת, ועשה זאת בעבר,‬
‫וזה חשוב מפני שאם לא היינו מוצאים מישהו‬ ‫שאמר שזה קרה בעבר,‬
‫זה היה עשוי להיות טיעון מרכזי להגנתו.‬
‫"מגוחך לחשוב שמרשי יתנהג ככה!"‬
‫הנשים האלה היו מוכנות להעיד‬ ‫שהן חששו לחייהן,‬
‫ושהן חשבו שהוא יהרוג אותן.‬
‫אלו היו ראיות מכריעות,‬
‫והיה להן תפקיד מרכזי בטיעון‬ ‫שהייתה כאן כוונה מראש.‬
‫זו בהחלט לא הייתה התאבדות,‬ ‫אבל זו גם לא הייתה תאונה.‬
‫היו לו נטיות תוקפניות,‬ ‫ובמוקדם או במאוחר, זו הייתה התוצאה.‬
‫על סמך העדויות של אנשים שעברו זאת בעבר,‬
‫אני מסיק שהוא לא רצה שהיא תעזוב.‬
‫הוא השאיר אותה במבואה למשך שעה או יותר.‬
‫היא נמנמה, ומסיבה כלשהי שלעולם לא נדע,‬
‫הוא לקח את האקדח,‬ ‫והחליט לדחוף אותו לפה שלה.‬
‫היא נבהלה, והוא הרג אותה.‬
‫- קוברה‬ ‫38 מ"מ ספיישל -‬
‫לאחר שהוא הבין מה הוא עשה,‬ ‫היה לפיל ספקטור די והותר זמן‬
‫לנסות לביים את זירת הפשע.‬
‫היינו בקשר רציף עם משרד התובע המחוזי.‬
‫זה היה מאמץ משותף.‬
‫בנובמבר 2003,‬
‫התקבלה ההחלטה,‬ ‫והוגש כתב אישום ברצח נגד פיל ספקטור.‬
‫- 20 בנובמבר, 2003,‬ ‫תשעה חודשים למותה של לאנה קלארקסון -‬
‫בהופעות המוקדמות בבית המשפט, הוא התהדר‬ ‫בעורך דינו של או.ג'יי, רוברט שפירו.‬
‫עכשיו, זהו צוות הסנגורים המפורסמים‬ ‫השלישי שלו.‬
‫מה שברור הוא שפיל ספקטור‬ ‫לא רצה לבלות אפילו יום אחד בכלא.‬
‫בכל פעם שהיה סנגור חדש, המשפט נדחה,‬
‫והשופט נאלץ לתת להם זמן להתעדכן בפרטים.‬
‫פיל ספקטור משוחרר בערבות, כלומר הוא חופשי.‬
‫הוא התחתן.‬
‫כל זמן שהוא יכול למתוח את המשפט הזה,‬ ‫הוא אדם חופשי.‬
‫- אוקטובר 2006‬ ‫המשפט נדחה למרץ 2007 -‬
‫מר ספקטור?‬
‫- 25 באפריל, 2007‬ ‫ארבע שנים למותה של לאנה קלארקסון -‬
‫זו הייתה סוג של אווירת קרקס.‬
‫פיל ספקטור היה חובש פאות שונות למשפט.‬
‫היו לו שומרי ראש ענקיים.‬
‫חלק מההתנהלות של ההגנה בתיק הזה‬ ‫הייתה מחפירה.‬
‫אחד הסנגורים, חלאה מוחלט ולא אתי,‬ ‫עורך דין של המאפיה בניו יורק.‬
‫הוא ראה אותי במסדרון, עקב אחריי לשירותים‬
‫ואמר, "אני מת להעלות אותך לדוכן העדים.‬ ‫אני אכסח לך את הצורה".‬
‫כאילו, באמת? אני בחור קטן.‬
‫אתה חושב שלא כיסחו אותי בעבר? אתה עיוור?‬
‫תסתכל על הפרצוף הזה.‬ ‫בניתי קריירה מזה שכיסחו לי את הצורה.‬
‫ואני לא העד הכי מוצלח שיש,‬
‫אבל אני יכול לומר את האמת,‬ ‫וקל מאוד לעשות את זה.‬
‫אולי נראיתי "מאיימתני",‬ ‫אם יש בכלל מילה כזאת.‬
‫אני מקווה שלא.‬
‫מה שהיה מונח על הכף במשפט הזה הוא‬ ‫עשיית צדק עם לאנה קלארקסון ומשפחתה.‬
‫אבל היה גם מסר חבוי למשפט הזה.‬
‫משרד התובע המחוזי של אל-איי לא ניצח בתיק‬ ‫שמשך תשומת לב ציבורית כבר 40 שנה,‬
‫למרות שהיו ראיות משמעותיות‬ ‫לכך שהידוענים היו מעורבים בפעילות פלילית.‬
‫בשנתי הראשונה במשרד התובע המחוזי‬ ‫היה המשפט של או.ג'יי סימפסון.‬
‫הייתי תובע צעיר וטירון.‬
‫הופקו לקחים עצומים לאחר המשפט הזה.‬
‫מושבעים מסתכלים על מפורסמים אחרת.‬
‫יש להם סוג של הזדהות איתם.‬
‫הם מפתחים כלפיהם מידה מסוימת של אהדה,‬
‫ויש הרבה לחץ על המושבעים.‬
‫הם יודעים שאחר כך הם יחטפו ביקורת מחבריהם‬ ‫אם הם יכריזו שאיזה מפורסם אשם במשהו.‬
‫לא רצינו להעמיד למשפט את פיל ספקטור,‬ ‫המפיק המוזיקלי.‬
‫רצינו להעמיד למשפט את פיל ספקטור האדם.‬
‫העובדה שהוא היה מפיק מוזיקלי ענק‬
‫שהפיק מוזיקה פנטסטית,‬ ‫לפי הסטנדרטים של כולם, מוזיקה פנומנלית,‬
‫ושעיצב את המוזיקה והרוקנרול‬ ‫כפי שאנחנו מכירים אותם...‬
‫זה לא היה חשוב.‬
‫מה שחשוב היה מה שקרה‬ ‫בתוך האחוזה הזאת באותו יום.‬
‫האסטרטגיה שלי הייתה‬ ‫לחשוף את פיל ספקטור האמיתי.‬
‫נקודה, סוף פסוק.‬
‫היו לנו קרוב ל-20 עדויות‬ ‫שרצינו להשתמש בהן.‬
‫השופט הגביל אותנו לחמש, וזה היה בסדר.‬
‫הוא כיוון אקדח לרקתי.‬
‫הוא לקח את האקדח והכה אותי בצד ראשי.‬
‫הוא אמר שאם אנסה לעזוב, הוא יהרוג אותי.‬ ‫-"אם תעזבי, אפוצץ לך את הראש."‬
‫זה הגיע כמו משום מקום.‬ ‫אני חושבת שהוא לבש ז'קט משובץ.‬
‫אני זוכרת שחשבתי שהוא נראה כמו אלמר פאד.‬ ‫האקדח היה גדול יותר ממנו.‬
‫עלינו במדרגות לחדר השינה שלו.‬ ‫הוא לא היה צריך לעשות את זה.‬
‫הוא היה יכול להיות רומנטי,‬
‫אבל הוא עשה את זה באיומי אקדח,‬ ‫הוא רצה לאנוס אותי.‬
‫תיזהרי מאוד במה שאת אומרת לי.‬
‫כי שום דבר שתגידי לי... לא שווה את חייך.‬
‫- הודעה קולית מפיל ספקטור לקורבן -‬
‫להתראות, דורותי.‬
‫היה קשה לשמוע את זה.‬
‫היו שם נשים שחשפו את נשמתן,‬
‫ואני מודה להן על‬ ‫שהן היו מסוגלות לעשות את זה,‬
‫כי לא היה קל בשבילן‬ ‫לעמוד מול מצלמות הטלוויזיה בבית המשפט,‬
‫ומול כל האנשים שם,‬ ‫ולספר את הסיפורים קורעי הלב שלהן.‬
‫התקשורת רצתה לסקר כל פרט קטן במשפט.‬
‫ידענו שהמשפט של או.ג'יי סימפסון היה אסון.‬
‫אנשים מתחילים להתנהג אחרת.‬
‫זה הופך למשפט ראווה.‬
‫במקום ראיות, אתה מציג הופעות.‬
‫ולכן, אחד הדברים שניסינו לעשות‬
‫היה לגרום לעדים, מהצד שלנו לפחות,‬ ‫להבין שהם שם אך ורק כדי לומר את האמת.‬
‫כל השאר הוא הסחת דעת, ויש להתעלם מזה.‬
‫אני נלחץ כשאני מדבר מול קהל.‬
‫אני לא אוהב להעיד.‬ ‫זו קריעת תחת בשבילי גם לדבר אתכם.‬
‫למר ספקטור היו משאבים בלתי מוגבלים.‬
‫הוא העסיק עורכי דין יקרים מאוד,‬ ‫מיומנים מאוד ואגרסיביים מאוד.‬
‫ולכן הייתי בעמדת נחיתות.‬
‫יש כמה כללים פשוטים מאוד‬ ‫שאני פועל לפיהם כשאני מוסר עדות.‬
‫להקשיב לשאלה,‬ ‫לענות על השאלה ולסתום את הפה.‬
‫אז הלכתי להעיד. הייתי לחוץ בכל מקרה.‬
‫מארק לילינפלד, שאלוהים יברך אותו,‬ ‫עלה לדוכן העדים.‬
‫במהלך החקירה הישירה,‬ ‫הוא התבקש לתאר משהו על לאנה.‬
‫הייתה לו מעידת פה והוא אמר,‬ ‫"הכפה שלה" במקום "היד שלה".‬
‫ברגע שאמרתי את זה, הבנתי שקראתי‬ ‫ליד שלה "כפה", כמו כפה של כלב.‬
‫חלקית כי הייתי לחוץ, חלקית כי אני טיפש.‬
‫הסתכלתי לקהל,‬ ‫וראיתי את אמא שלה מסתכלת עליי.‬
‫על פניה יש הבעה של הלם וחוסר אמון:‬ ‫"כינית את ידה של בתי המנוחה 'כפה.'"‬
‫ישבתי שם והתכווצתי.‬
‫כן. זו לא הייתה שעתו היפה ביותר.‬
‫הוא תיקן את עצמו במהירות.‬
‫מארק הרגיש הרוס.‬
‫זו הפעם הראשונה שהייתי כמעט צריך‬ ‫למנוע ממנו לקפוץ דרך החלון.‬
‫הוא הרגיש כל כך רע.‬
‫הוא אוהב כלבים, היו לו כלבים כל חייו.‬
‫כינו אותי על שם כלב. אני חולם על כלבים.‬
‫אני אדם של כלבים.‬
‫אימה של לאנה קלארקסון‬ ‫הייתה היחידה שם שהייתה חשובה לי...‬
‫והתנצלתי בפניה.‬
‫אני זוכרת שהוא ניגש אליי, ושהוא היה מקסים.‬
‫הייתי אסירת תודה.‬
‫אמרתי לה שזה כבוד בשבילי‬
‫להיות חלק מחקירת רצח‬ ‫שהקורבן בה הייתה אישיות נהדרת.‬
‫זה באמת היה תענוג לדעת על חייה‬
‫ואיך שהיא נגעה בחיים של אחרים.‬
‫המשפט נמשך זמן רב, כמה חודשים.‬
‫היו הרבה עדים.‬
‫ההגנה הזמינה עדים מומחים רבים‬ ‫מכל רחבי ארצות הברית.‬
‫הם הוציאו מאות אלפי דולרים.‬
‫הם היו אנשים בעלי שם עולמי בתחום התמחותם,‬
‫והם היו הוכחה חיה לכך ש"אם תשלם לי מספיק,‬
‫"אני אגיד לך שאני דונלד דאק,‬ ‫ושהשמיים אינם כחולים, אלא חומים."‬
‫- וינסנט די מאיו‬ ‫פתולוג משפטי -‬
‫אם נצמדים לראיות המדעיות האובייקטיביות,‬
‫זוהי התאבדות.‬
‫לא שימשנו רק כתובעים במשפט.‬
‫אנחנו גם הגנו על האמת.‬
‫ההסבר היחיד שהם היו יכולים להציג‬
‫לשאלה איך אקדח ירה בתוך פיה,‬ ‫הייתה לומר שהיא עשתה את זה.‬
‫ידענו שההגנה תשתלח בלאנה.‬ ‫לא הייתה להם ברירה.‬
‫הם היו צריכים ליצור דמות של אישה‬ ‫שסבלה מדיכאון עמוק,‬
‫שרגל אחת שלה הייתה בקבר‬ ‫והשנייה על קליפת בננה,‬
‫ושלא היה לה בשביל מה לחיות.‬
‫הם הציגו סרטון.‬
‫לא אהיה שפחה של איש ולא זונה של איש.‬
‫אשתו של פיל ספקטור בזמנו‬ ‫ישבה מאחורי צוות ההגנה,‬
‫והיא התחילה לצחקק בקול רם ולצחוק על לאנה.‬
‫אתם, השוטרים, מלאי תושייה לפעמים.‬
‫לא עם לאנה, אלא על לאנה.‬
‫ההגנה עשתה את זה בכוונה כדי ללעוג לה‬
‫ולהציג אותה כאדם נחות,‬
‫כשחקנית נחותה שאין לה בשביל מה לחיות,‬ ‫ושלא היו לה שאיפות קריירה או הזדמנויות.‬
‫ידעתי שזה פגע בדונה ובמשפחה.‬
‫כשחברתך הטובה נרצחת,‬
‫ומטיחים בה רפש בבית המשפט,‬
‫ואתה מקשיב לדברים שנאמרים עליה בבית המשפט‬
‫ולסיפורים שהם מספרים עליה,‬
‫זה מכאיב כי אתה יודע שאלו שקרים.‬
‫הייתי ממש מתוסכל‬ ‫כי הרגשתי שאני לא יכול להגן עליה,‬
‫ולהגן על המוניטין שלה‬ ‫באופן שמגיע לה שיגנו עליה.‬
‫- ספטמבר 2007‬ ‫חמישה חודשים למשפט -‬
‫בקליפורניה, סנגוריו של פיל ספקטור‬ ‫סיימו להציג את טיעוניהם.‬
‫- בית המשפט של ארצות הברית -‬
‫אתה פוגש 12 אנשים שמעולם לא פגשת,‬ ‫והם מעולם לא פגשו זה את זה...‬
‫קשה לגרום לאנשים‬ ‫להסכים על צבע השמיים, נכון?‬
‫לכן אני לא מתייחס לאף משפט‬ ‫כאל ניצחון בטוח.‬
‫אבל ידעתי שהצגנו את הראיות הנכונות.‬
‫ידעתי שהייתה לנו אסטרטגיה נכונה למשפט.‬
‫ידעתי שהעדים, כל הנשים שהעידו,‬
‫אדריאנו דה סוזה,‬
‫כולם עשו את מה שהם היו אמורים לעשות,‬
‫וחשבתי, "זה לא אמור להיות כל כך מסובך".‬
‫למושבעים היו כל הכלים שהם היו זקוקים להם.‬
‫- מושבעים -‬
‫זה היה ביום הראשון.‬
‫הביטחון שלי התחיל להתערער ביום השני,‬
‫והמשיך להתדרדר ביום השלישי.‬
‫בהתחלה, זה לוקח כמה ימים‬
‫רק מפני שהמושבעים צריכים לעבור על הראיות.‬
‫אבל אחר כך...‬
‫היום החמישי, השביעי, השמיני, התשיעי.‬
‫בשלב הזה, הייתי שבר כלי.‬
‫חשבתי, "איפה טעיתי?‬ ‫איך יכול להיות שזה לוקח כל כך הרבה זמן?"‬
‫כשראש המושבעים ערך סקר ראשוני,‬
‫זה היה מייאש.‬
‫היינו כל כך חצויים.‬
‫- ריקרדו אנריקז‬ ‫מושבע במשפט -‬
‫ארבעה טענו שהוא אשם,‬ ‫חמישה שלא, וארבעה התלבטו.‬
‫זה היה כמעט כמו משפט שני‬ ‫שהתרחש במהלך דיונים.‬
‫כמה מאיתנו בחדר המושבעים‬ ‫נאלצנו לחזור על הטיעונים המשפטיים‬
‫בשביל המושבעים שלא הבינו‬
‫או שהאמינו במידע מוטעה‬ ‫שהמומחים מטעם ההגנה מסרו.‬
‫אני מניח שאם חוזרים על שקר‬ ‫בדרכים שונות ולעתים קרובות,‬
‫הוא כמעט הופך לעובדה.‬
‫זו הייתה החוויה הארוכה ביותר‬ ‫והמייסרת ביותר שעברתי.‬
‫כולנו היינו צריכים לעשות את עבודתנו‬ ‫על סמך הראיות שהוצגו בפנינו.‬
‫זה היה רגע שבו היה עלינו לקבל החלטה חשובה.‬
‫ידעתי שזה רציני.‬ ‫אמרתי בכנות למה לדעתי יש להרשיע אותו.‬
‫המחלוקות בינינו הייתה כל כך עמוקה‬ ‫עד שהיינו חייבים לצאת משם.‬
‫התדיינו במשך 14 יום. זה נמשך יותר מדי זמן.‬
‫לחצתי על הזמזם. וזה היה הסוף.‬
‫אני מבקש למסור‬ ‫שהמושבעים לא הצליחו להגיע לפסק דין‬
‫ומכריז על פסילת המשפט.‬
‫חשבתי שזו תהיה החלטה פשוטה,‬ ‫ושהיא לא תיקח זמן רב.‬
‫אבל זה לא היה כך.‬
‫נעלבתי מההגנה ומהדברים שהם עשו.‬
‫ואני חושב שאמרתי מספיק.‬
‫כשהשופט הכריז על פסילת המשפט,‬
‫ליבי צנח,‬
‫וחשבתי, "נכשלתי".‬
‫כולם עשו מה שהם היו אמורים לעשות,‬
‫והרגשתי שאני זה שלא עשיתי,‬
‫שלא הצליח לבצע את מה שמוטל עליו.‬
‫זה היה רגע של תבוסה בקריירה שלי.‬
‫עליתי למעלה,‬ ‫וארזתי את תיק המסמכים שלי לקראת עזיבה.‬
‫למען האמת, חיכיתי שהתקשורת תעזוב.‬
‫הייתה עיתונאית אחת‬ ‫שעדיין הייתה שם עם מיקרופון ומצלמה.‬
‫וכשהלכתי למכונית שלי, היא אמרה,‬
‫"מר ג'קסון, האם תיגש למשפט חוזר בתיק הזה?"‬
‫עצרתי במקומי, הסתכלתי עליה ואמרתי,‬
‫"אגש למשפטים חוזרים בתיק הזה‬ ‫ככל שיידרש עד שהצדק יצא לאור."‬
‫והמשכתי ללכת.‬
‫לא התכוונו לעצור בגלל חבר מושבעים‬ ‫שלא הצליח להגיע להכרעה. לעולם לא.‬
‫אז אספנו את המחשבות שלנו,‬ ‫בנינו מחדש את התיק,‬
‫וכעבור שנה וחצי, ניגשנו שוב למשפט.‬
‫- מוכן למשפט נוסף -‬
‫במשפט הראשון, מתוך 12 מושבעים,‬ ‫עשרה מהם טענו שהוא אשם.‬
‫ולכן, בסופו של דבר,‬ ‫הגעתי למסקנה שלא עשינו שום דבר רע.‬
‫הבנתי שעלינו לבחור חבר מושבעים חדש‬ ‫ולערוך משפט נוסף,‬
‫בעיקרון, באותו אופן, בפעם השנייה,‬ ‫וזה מה שעשינו.‬
‫לא ידעתי למה לצפות במשפט השני.‬
‫זה לא היה מופע ראווה‬ ‫כמו המשפט הראשון,‬
‫אבל שני המשפטים‬ ‫היו מאתגרים רגשית בשבילי.‬
‫- 13 באפריל, 2009 -‬
‫חבר המושבעים יצא להתדיינות.‬
‫אני זוכר שהייתי‬ ‫במשחק בייסבול של הבן שלי בתיכון.‬
‫כשהמקרה הזה קרה, הוא היה בן 11.‬
‫הבן שלי היה עכשיו בן 16.‬
‫הנייד שלי צלצל בלי הפסקה.‬
‫"היי, הם החליטו על פסק דין."‬
‫ואני פשוט ישבתי שם.‬
‫חשבתי על זה.‬
‫תמיד יהיו לי משפטים אחרים ופסקי דין אחרים.‬
‫מבחינה אנוכית, לא תמיד תהיה לי‬ ‫הזדמנות לראות את בני משחק בייסבול.‬
‫אז אמרתי, "לא, אצפה בזה בטלוויזיה".‬
‫בני ישב מצד אחד שלי ובתי בצד השני.‬
‫ישבנו בנשימה עצורה.‬
‫אנחנו, המושבעים בתביעה שלעיל,‬ ‫מוצאים את הנאשם, פיליפ ספקטור,‬
‫אשם בפשע של רצח מדרגה שנייה‬ ‫של לאנה קלארקסון.‬
‫כשהם אמרו "אשם",‬ ‫הרגשתי כאילו אני יכולה לנשום שוב.‬
‫פשוט לא האמנתי.‬ ‫סוף-סוף, קיבלנו פסק דין הולם.‬
‫המשפחה שמחה שהמושבעים דחו את הסילופים‬
‫ואת ההכפשות על חייה של לאנה קלארקסון‬ ‫שהושמעו במשפט הזה,‬
‫במשפט הקודם, ושנמשכים מזה שש שנים.‬
‫לא משנה אם אתה מפורסם,‬ ‫עשיר או ידוען לכאורה,‬
‫אתה תעמוד למשפט,‬
‫ואתה תישא באחריות על מעשיך.‬
‫זו הייתה ההרשעה הראשונה של ידוען‬ ‫מזה 40 שנה.‬
‫מן הסתם, זה היה חשוב מאוד לכל המעורבים.‬
‫זה היה מעודד לדעת‬
‫שאפשר בלוס אנג'לס‬ ‫לתבוע לדין ידוען בעל אמצעים ורב השפעה,‬
‫ולקבל את הסיפוק מכך שהאמת תצא לאור.‬
‫מר ספקטור נידון ל-19 שנות מאסר.‬
‫לחוק יש לא רק תפקיד שיקומי‬ ‫אלא גם תפקיד מעניש.‬
‫שב בתא שלך ותהרהר במעשיך‬
‫עד סוף חייך המזוינים, עד יום מותך‬ ‫כשיוציאו אותך מהכלא בארון מתים.‬
‫הוא מקבל בדיוק מה שמגיע לו.‬
‫עזבתי לפני שהתיק הגיע אפילו למשפט הראשון.‬
‫עזבתי עם פוסט טראומה.‬
‫העבודה הזאת גבתה ממני‬ ‫מחיר נפשי גבוה מדי, בכנות.‬
‫דני פרש בגיל צעיר.‬
‫אני חושב שמארק הוא זה שאמר פעם,‬
‫"לכל אחד יש את מכסת הגופות שלו.‬
‫"המספר הזה שונה אצל כל אחד,‬ ‫אבל בשלב מסוים,‬
‫"המכסה שלך מתמלאת ואתה סיימת."‬
‫העבודה הזאת היא עבודה נפלאה ונהדרת,‬
‫והיא הייתה נהדרת בשבילי ובשביל המשפחה שלי,‬
‫אבל זו עבודה מאוד תובענית.‬
‫היא מסוכנת רגשית.‬
‫יש לי חברים שהתאבדו,‬
‫חברים אחרים ששתו את עצמם למוות.‬
‫זה לא נחשב כהתאבדות, אבל זה מה שזה היה.‬
‫ומדי שנה יש יותר התאבדויות של שוטרים‬
‫מאשר שוטרים שנהרגים בעת מילוי תפקידם.‬ ‫זה משמעותי.‬
‫כדי להיות בלש הרבה שנים כמו מארק,‬ ‫יש להיות כמוהו,‬
‫וללמוד איך לא לתת לדברים להשפיע עליך.‬
‫ב-1994, עדיין הייתי בלש רצח צעיר וזוטר.‬
‫הייתי אז בלש רצח רק שנתיים.‬
‫אני ושותפי החדש קיבלנו לידינו‬
‫את חקירת הרצח של מיקי וטרודי תומפסון.‬ ‫זה תיק שקיבל תשומת לב אדירה.‬
‫התעניינתי אז במכוניות,‬ ‫וידעתי שמיקי תומפסון הוא אגדה.‬
‫גם אשתו, טרודי,‬ ‫הייתה מעורבת בקידום האירועים.‬
‫רוצח ארב לתומפסון ולאשתו, טרודי,‬ ‫בכביש הגישה לביתם בבראדבורי.‬
‫הם הרגו אותה ראשונה.‬
‫זה היה מתוכנן כדי לענות את אבא שלי,‬ ‫וזה הצליח.‬
‫תרגום כתוביות: שלמה ליברמן‬