MANHATTANIN SAARELLA ON KAKSI RIKOSPOLIISIRYHMÄÄ,
JOTKA TUTKIVAT MURHIA, MANHATTAN NORTH JA MANHATTAN SOUTH.
NE TUTKIVAT JULMIMPIA JA VAIKEIMPIA MURHATAPAUKSIA.
NÄMÄ OVAT HEIDÄN TARINANSA.
Pilmarin perhe palkkasi minut tammikuussa 1995.
Howard ja Ros Pilmar tarvitsivat apua poikansa Philipin kanssa.
Oltuani heillä töissä yli vuoden -
menin töihin ja Philipin huoneeseen.
Hän oli kouluasussaan pedatulla sängyllä ja tuijotti kattoon.
Hän sanoi: "Isä ei tullut illalla kotiin."
Hän oli selvästi järkyttynyt.
Vähän myöhemmin seisoin eteisessä,
kun Ros tuli sisälle järkyttynyt ilme kasvoillaan.
Näin hänen itkeneen.
Hän vain seisoi, avasi kätensä ja sanoi:
"Howard on kuollut." Muistan ajatelleeni:
"Ei voi olla."
1990-luvulla murhien määrä New Yorkissa oli valtava.
Mutta se, että liikemies murhattiin omassa yhtiössään Manhattanilla,
oli harvinaista.
Howard Pilmaria puukotettiin 20 - 40 kertaa.
Kaikilla oli teorioita muttei vastauksia.
Murha oli ratkaisematon, mutta tapauksia ei suljeta ikinä.
Jokainen tapaus vie palan sielusta.
Tähän työhön ei pysty, jos ei välitä.
Haluamme selvittää totuuden.
Rikospoliisit tekevät niin.
Olen aina halunnut kurkata verhon taakse. Mitä tapahtui oikeasti?
Perheen on saatava tietää, kuka murhasi heidän sukulaisensa.
Se on työtäni.
New Yorkin NYPD…
Se on paras.
HENKIRIKOKSIA: NEW YORK
MAALISKUUN 22. 1996 KELLO 7.00
Olin vuonna 1996 komentajana Midtown Southin murharyhmässä,
joka oli New Yorkin vilkkain rikospoliisiryhmä.
Yli 2 000 tapausta vuodessa.
Sain puhelun ennen töihin lähtöä -
murhasta toimistorakennuksessa Midtownissa.
Oli perjantai. Kävelin töihin palkkapäivänä. Olin loistotuulella.
Kauppa kävi loistavasti -
King Office Supply Companyssa.
Saavuin töihin noin kello 8.20. Tulin aina aikaisin.
33rd Streetillä rakennuksen sisäänkäynnin edessä -
seisoi työntekijä, joka ei ikinä käynyt ulkona.
Hän oli aina toimistossaan.
Hän oli ulkona.
Kysyin häneltä: "Ed, miksi seisot täällä?"
Hän katsoi minua ja sanoi: "Howard on kuollut."
Kingin talouspäällikkö tuli paikalle kello 5.30 -
ja löysi Howardin ruumiin. Hän soitti heti alhaalta hätänumeroon.
Kuulin tultuani rikospaikalle,
että King oli iso toimistotarvikekauppa,
jolla oli myymälä ensimmäisessä -
ja työntekijöiden toimisto neljännessä kerroksessa.
Hänen ruumiinsa löytyi hissin edestä -
neljännen kerroksen vastaanotosta.
HOWARDIN RUUMIS 4. KERROS
Hän oli puukotuksen uhri.
Verta oli paljon.
Käytävällä oli allas, jossa oli verta.
Uskoimme jonkun pesseen kätensä tai murha-aseen.
Muistan -
sen järkytyksen.
Muistan, kun huusin "ei".
Siinä vaiheessa he toivat ruumiin ulos.
Howardin ruumiin.
Kun sain tietää, että Howardin ruumis löytyi toimistosta,
järkytyin pahasti.
Minusta tuntui samalta kuin vanhemmasta,
joka kuuli lapsensa kuolleen varsinkin murhattuna.
En voi vieläkään edes yrittää ilmaista tunteitani.
Howard ja isäni tekivät yhdessä töitä joka päivä.
He olivat hyvin läheisiä. Howard oli juuri täyttänyt 40.
He muistuttivat toisiaan. Heillä oli sama hauska persoonallisuus.
He olivat seurallisia ja mukavia.
Kaikki pitivät heistä.
Howard oli varmaan neljä- tai viisivuotias,
kun hän tuli kauppaan ensi kerran.
Hän halusi aina töihin yhtiööni.
Kumppanini ja minä aloitimme paperitarvikealalla 1.3.1958.
Toimistotarvikkeita.
Kaupallista painamista.
Sellaisia asioita.
Annoin yrityksen hänelle -
noin puoli vuotta ennen hänen murhaansa.
Frank järkyttyi -
murhasta. Vanhemman on luonnotonta haudata lapsensa.
En voi kuvitella, millaista olisi olla olematta isä -
ja näkemättä poikieni menestyvän ja kehittyvän.
En vaihtaisi sitä mihinkään. Isänä olo on varmaan -
tärkein tittelini koskaan.
Aurinko nousi ja laski.
Silmissäni Howard -
oli koko elämäni.
Yritimme selvittää, mitä tapahtui,
ketä halusimme jututtaa ja turvavideot.
Teimme monia etsintöjä. Teimme yhden sinä päivänä.
Etsimme aseita ja tutkimme roskia ja hissikuiluja.
Hänellä oli yhä rahaa ja tavaransa.
Se ei ollut satunnainen ryöstö.
Howard murhattiin toimistossa.
Poliisi oli paikalla. Oli järkyttävää olla siellä.
Poliisit pyysivät minua etsimään tietoja työntekijöistä,
jotka olisivat toivoneet hänelle pahaa,
vihanneet häntä, tai joilla olisi ollut riitaa hänen kanssaan.
Löysin vain yhden ihmisen, joka oli lähtenyt kuukausia aiemmin.
Hän oli kopiofirmassa ja kaupassa.
Se oli matalan tason työpaikka.
Se oli johtolanka. He tutkivat sitä.
He jututtivat muita työntekijöitä ja häntä itseään,
mutta hän ei liittynyt asiaan.
Minusta Howard oli loistopomo.
Hänet huomasi, kun hän tuli huoneeseen.
Hän sai yhteyden meihin kaikkiin. Olimme hänelle kuin perhettä.
Hän oli -
elämänsä kunnossa.
Terve, menestyvä,
seurallinen ja ihana mies. Oli kamalaa, että hänet murhattiin.
Seurasin viimeisen tunnin Howardin ruumiinavausta.
Häntä puukotettiin yli 40 kertaa. Kaikki eivät olleet menneet läpi.
Ehkä viisi niistä oli kuolettavia, jos ne olisivat olleet ainoita.
Jotkut niistä olivat myös kuolemanjälkeisiä,
eli ne oli tehty sydämen lakattua lyömästä,
kun hän oli jo kuollut. Puukotusta jatkettiin yhä.
Hyökkäys oli raju ja emotionaalinen.
Menimme hautajaisiin.
Siellä oli poliiseja, jotka olivat näkyvillä.
Näytimme tukemme perheelle olemalla läsnä.
Yritimme myös etsiä outoja tapahtumia -
ihmisten välillä.
Joku muu nainen -
olisi voinut esimerkiksi seota, tai ihmiset olisivat voineet riidellä.
Olimme myös hautajaisten ulkopuolella ja videoimme kaikki kävijät.
Jos jotain olisi tapahtunut, olisimme voineet tutkia sitä.
Hautajaisissa oli yli 1 000 ihmistä.
Se oli aika pelottavaa.
Juutalaisuudessa hautajaisten jälkeen -
ihmiset käyvät kuolleen kotona -
osoittamassa kunnioitustaan.
Sitä sanotaan shivaksi.
Howardin vaimo Ros kysyi, voisiko shivan pitää meillä,
koska Philip olisi järkyttynyt, jos se olisi pidetty heillä.
Suostuimme tietysti.
Philip rakasti isäänsä, ja isä jumaloi häntä.
Philip oli kahdeksan.
Hän oli tosi fiksu kahdeksanvuotiaaksi.
Hän oli puhelias, onnellinen ja energinen.
Kun näin Philipin muuttuvan menetettyään isänsä…
Hän menetti eloisuutensa -
ja puheliaisuutensa.
Hänen itseluottamuksensa muuttui.
Kaikki asiat, joita hänellä oli pirteänä pikkupoikana,
katosivat. Ne vietiin häneltä.
Hän oli yksinäinen ilman isäänsä.
Shivan jälkeen Ros tuli toimistoon.
Hänen mukanaan oli kaksi miestä isosta yritystarvikefirmasta.
Hän oli tehnyt sopimuksen yrityksen myymisestä.
Hän ei voinut johtaa sitä, koska ei tiennyt alasta mitään.
Olimme hämmentyneitä.
"Myykö hän yrityksen? Voi ei. Mitä se tarkoittaa?"
Myyntimme oli lähes miljoona dollaria kuukaudessa.
Myyntimiehiä oli noin 15.
Ilman meitä ei ollut yritystä eikä asiakkaita.
Sanoimme lähtevämme, jos he ostaisivat sen.
Siten ostimme yrityksen häneltä.
Frank selitti alan dynamiikkaa ja kuka kukin oli.
Niin on pakko tehdä. Pitää ymmärtää, miten ala toimii -
ja kuka vastaa mistäkin.
Kuulustelimme kaikkia Howardin alaisia.
Heitä oli noin 50 - 60.
Jokaista kuulusteltiin jopa kolmesti, yhteensä 180 kuulustelua.
Poliisit olivat perusteellisia -
ja kuulustelivat meitä kahdesti.
Ensimmäinen kuulustelu oli lyhyt.
Toisella kerralla hän kysyi,
olinko kuullut riitoja.
Kuulin noin kello 17.30 päivää ennen Howardin ruumiin löytymistä -
Howardin puolen rankasta ja ankarasta riidasta -
Rosin kanssa. Hän huusi kovaa.
Howard huusi puhelimeen:
"Helvetin K-U-S-I-P-Ä-Ä."
Mietin itsekseni,
että siitä oli vaikea toipua avioliitossa.
Ros oli Howardin ensimmäinen nainen,
jos ymmärrät.
He olivat yhdessä high schoolissa ja muuttivat yhteen.
Ennen kuin huomasinkaan, he menivät naimisiin.
Häät olivat kivat ja isot juutalaishäät.
Järjestimme kivat juhlat.
Howard oli tosi onnellinen.
En ikinä aavistanut yhtään ongelmaa heidän avioliitossaan.
Kaikissa oloissa etsitään lisää todistajia.
Jututamme ystäviä ja perhettä, ja asiat selviävät.
Avioliitto ei ollut hyvä.
Epäilimme mahdollista suhdetta. Se olisi ollut motiivi.
Ehkä Howard Pilmarilla oli tyttöystävä, jolle hän sanoi suhteen loppuneen.
"Olen naimisissa, etkä saa rahoja." Tai jotain vastaavaa.
Ehkä tyttö raivostui ja puukotti häntä.
Siksi uhrin kontakteja tutkitaan -
ja hänen tekemisensä selvitetään siltä ajalta,
jotta voimme sulkea mahdollisuuden pois.
Saimme tietää useista naisista -
tutkimusten aikana, joilla oli ollut suhde Howardin kanssa.
Emme olleet varmoja seksistä, mutta he olivat enemmän kuin tuttavia.
Kuulin samoja huhuja.
En ikinä nähnyt Howardia toisen naisen kanssa.
Howard ei ikinä puhunut kenestäkään toisesta.
Kukaan ei sanonut kahdeksan vuoden aikana nähneensä Howardia jonkun…
Se oli pelkkä huhu.
Kuulustelimme naisia ja saimme tietää hänen flirttailleen,
mutta mitään ei selvinnyt.
Jotkut turhautuvat seuratessaan johtolankoja, jotka eivät tuota tulosta.
Se on oikeasti hyvä asia,
koska sitä ei tarvitse tutkia eikä se tuota ongelmia.
Tutkiessamme Howardin kuolemaa -
saimme tietää, että hän oli hyvin motivoitunut.
Frank kiitti Howardia yritystoiminnan kohentamisesta.
Howard oli visionääri.
Hän laittoi toimistotarvikeliikkeeseen kahvilan.
Ennen Starbucksia ja kaikkea muuta oli Philip's.
Ihmiset odottivat jonossa ulos asti -
latteja, cappuccinoja ja espressoja.
Kahvila toi meille ihan uudenlaisia ostajia.
Se menestyi niin, että hän avasi toisen Carnegie Halliin.
Sanoin, ettei kukaan kulkenut New Yorkissa -
kaduilla kahvia juoden.
En osannut kuvitella sitä,
mutta siitä näki, mitä tiesin ja mitä Howard tiesi.
Howard antoi kahvilalle poikansa Philipin nimen.
Siitä tuli Philip's Coffee Bar.
Se oli perheyritys.
Tein töitä hänen vaimonsa Roslynin kanssa -
West 56th Streetillä Carnegie Hallin luona.
Rosin veli Evan oli töissä Philip's Coffeessa 33rd Streetillä.
Saimme tietää, ettei Howard pitänyt Roslynin veljestä, Evanista.
Evan oli töissä Philip's Coffeessa -
King Office Supplyn kaupassa.
Howard palkkasi työttömän Evanin palveluksena Rosille.
Ros ja Evan johtivat kahviloita.
Aloitin Philip's Coffeessa vuonna 94.
Hän aloitti vähän minun jälkeeni.
En usko, että Howard halusi Evanin johtavan kahvilaa,
koska -
se oli Howardin.
Evan otti johdon käsiinsä.
Hän piti sitä omanaan, vaikkei se ollut sitä.
Kun aloin tehdä töitä Pilmareille, Philip sanoi: "Mennään kahvilaan."
Päästyämme sinne Ros selitti Evanille,
miten Howard halusi järjestää leivonnaiset tiskille.
Evan raivostui, avasi tiskin,
nosti tarjottimen, heitti sen ja sanoi:
"En välitä paskaakaan, mitä Howard haluaa."
Se oli tosi järkyttävää.
Varsinkin, koska hän käyttäytyi siten siskonpoikansa -
ja asiakkaiden edessä.
Ja se oli huono ensivaikutelma.
POLIISI
MIDTOWN SOUTH -PIIRI
Shivan jälkeen Roslyn ja Evan tulivat kuulusteltaviksi.
Halusimme tietää Rosin ja Evanin liikkeistä murhailtana.
He sanoivat Howardin ja Evanin käyneen silloin kuntosalilla -
puhumassa hänen ylennyksestään yhtiössä.
Evan halusi siirtyä kahvilasta -
myyntitehtäviin paperitarvikeyritykseen,
koska myyjät tienasivat paremmin.
Evan oli minusta vaikeasti lähestyttävä.
Hän vain ärähti, jos hänelle puhui.
Hän ärähti "hei" tai "näkemiin".
En nähnyt hänelle tulevaisuutta yhtiössä.
Kuntosalitapaamisen jälkeen -
Howard ja Evan tapasivat Roslynin toimistossa.
Koska turvatoimet olivat monimutkaisia,
Ros ei osannut lukita paikkoja.
Siksi Howard palasi tekemään sen.
Evan ja Ros jättivät Howardin töihin.
He näkivät hänet viimeiseksi.
Jos hänen vaimonsa ja lankonsa lähtivät kello 20 ja hän oli kunnossa,
ja hänet löydettiin aamuviideltä,
kuka kävi siellä kello 20 - 05 ja teki hänelle niin?
Pitää muistaa, ettei kameroita ollut silloin kaikkialla -
eikä toimistoissa ollut videovalvontaa.
Emme löytäneet murha-asetta.
Paikalla ollut univormuinen poliisi -
mainitsi, että Evanin vasemmassa kädessä oli viiltohaavoja -
ja että hän oli vasenkätinen.
Kun ihmistä puukotetaan monesti, kuten Howard Pilmaria,
veri on kuin öljyä, ja sitä tarttuu veitsen kahvaan.
Puukottajalle tulee lähes aina haavoja,
koska hän ei voi pitää kiinni kahvasta, koska se on liian liukas.
Evan sanoi nostaneensa rikkinäisiä astioita pari iltaa aiemmin.
Haavat eivät sopineet tarinaan, mutta tarvitsimme lisää todisteita.
Toivoimme löytävämme veripisaran, joka ei ollut Howardin.
Jututin oikeuslääkäriä, joka johti laboratoriota, ja hän sanoi,
että DNA-testin voi tehdä mutta näyte menetettäisiin.
"Säilyttäkää tämä näyte,
koska teknologia tulee kehittymään -
ja voimme tutkia sen paremmin tulevaisuudessa."
TOUKOKUU 1996 KAKSI KUUKAUTTA PILMARIN MURHASTA
Noin kaksi kuukautta myöhemmin -
saimme tietää Philip's Coffeen 14 500 dollarin verovelasta osavaltiolle.
14 000 dollaria ei riitä -
useimmille meistä motivaatioksi.
Oli silti hyvä tietää,
että rahaongelmia oli.
Sitten saimme tietää Rosin edellisestä työnantajasta -
vuosilta 91 - 95.
Ros oli kavaltanut häneltä 160 000 dollaria shekkeinä.
Ros oli suuhygienisti -
ja hoiti hänen kirjanpitonsa.
Heillä oli avio-ongelmia,
ja hän oli velkaa 14 500 dollaria osavaltiolle -
sekä 160 000 dollaria hammaslääkärille.
Se sai meidät katsomaan tilannetta uudesta näkökulmasta.
Toinen seuraus oli se,
että kun otimme asian esille, hänen tärkein vastauksensa oli:
"Älkää kertoko Howardille. Hän jättäisi minut ja veisi Philipin minulta."
Hän sai henkivakuutuksesta 1,2 miljoonaa dollaria.
Hän peri Kingin, Philip's Coffee Shopin,
heidän asuntonsa East 72nd Streetillä,
kesämökin Millertonista, New Yorkista,
osuuden hiihtomajasta Vermontissa sekä Philipin.
Se muutti tutkimuksen suuntaa.
Sitten saimme tietää Howardin harkinneen avioeroa.
Useampi lähde kertoi hänen harkinneen sitä,
joten se alkoi kiinnostaa meitä.
Jos he olisivat eronneet, Ros ei olisi halunnut luopua Philipistä.
Howardkaan ei olisi, koska Philip oli hänen kaikkensa.
Ajan myötä varmistuin siitä, että Philip oli murhan syy.
Ros oli syyllinen.
En keksi ketään muuta, jolla olisi ollut siihen motiivi.
Ros kertoi, että häntä ja Evania kuulusteltiin yhä -
ja että Frank aiheutti ongelmia.
Hän sanoi: "Frank ei halua puhua minulle,
on vihainen ja luulee minun tehneen sen."
Muistan miettineeni,
että oli outoa, että isoisä oli hänelle vihainen.
Uskoin Evanin sekaantuneen Howardin kuolemaan.
En uskonut Rosin olleen mitenkään mukana siinä.
Muistan, kun juttelin hänen kanssaan.
Ros käski minun valita hänen ja Philipin sekä vanhempieni välillä.
Olin 24-vuotias, joten valitsin vanhempani.
Minun oli vaikea ymmärtää, miksi jouduin valitsemaan.
Sen keskustelun jälkeen emme nähneet häntä ja Philipiä enää ikinä.
Isäni menetti poikansa ja sitten pojanpoikansa.
On vaikeaa, kun ei saa nähdä jotakuta, joka elää yhä.
Se ei ollut Philipin valinta. Hänen äitinsä päätti hänen puolestaan.
Vain kuukauden Howardin kuoleman jälkeen -
Ros katkaisi yhteydet Philipin ja minun sekä meidän välillämme.
Se on tosi traagista.
Koko perhe on hajonnut.
Yhteyden menettäminen lapsenlapseen,
joka muistuttaa kovasti Howardia,
sattuu varmasti paljon.
En voi kuvitella sellaista stressiä.
Howard, minä ja Philip kävimme aamiaisella -
kerran viikossa.
Kävimme Rangersin ja Yankeesin peleissä.
Ajattelen sitä usein.
Kukaan ei tiedä, miltä tuntuu, kun en saa nähdä pojanpoikaani,
koska hän on esikoispoikani poika.
Ja ainoan poikani poika.
MAALISKUU 1997 VUOSI HOWARD PILMARIN MURHASTA
Olin vakuuttunut siitä, että Evan ja Roslyn tekivät sen,
mutta tarvitsimme lisätietoja. Jatkoimme tutkimusta vuotta myöhemmin.
Laitoimme murhan vuosipäivänä julisteita,
murhapaikan ja 56th Streetin kahvilan lähelle.
Murhaajat palaavat usein elämään fantasian uudelleen -
tai osoittamaan kunnioitusta -
työlleen vuotta myöhemmin.
Julisteita revittiin pois.
Se oli meistä tilaisuus.
Laitoimme uusia julisteita ja tarkkailimme alueita.
Kuka repi ne alas?
Heillä oli valvonta-auto, ja he saivat selville,
että Rosin sisko ja veli Evan repivät julisteita pois.
Niitä julisteita ei halua nähdä,
jos on poliisin etsimä murhaaja.
He kertoivat syyksi, että se häiritsi bisneksiä.
Se järkytti meitä.
Soitin aiemmin poliisille joka päivä ja joskus kahdestikin.
Kerran Roger Parrino käski minun kuunnella.
"Ilmoitan, kun osumme seinään."
Syyttäjä ei halunnut nostaa syytettä. Pelkät aihetodisteet eivät riittäneet.
Kolme vuotta Howard Pilmarin murhan jälkeen -
tutkimukset jatkuivat.
Poliisi ei uskonut niiden johtavan mihinkään.
Vaikka epäilimme Rosia murhasta,
hän oli kavaltanut rahaa, joten hänet pidätettiin siitä.
Ehkä he toivoivat painostavansa häntä,
jotta hän paljastaisi Evanin tai myöntäisi jotain, mutta niin ei käynyt.
Asianajajat ajoittivat sen hyvin. Tuomiota piti lykätä.
Kun hänet tuomittiin, hän oli jo maksanut kaiken.
Hän sai vain ehdonalaista.
Hän sai kaiken maksettua henkivakuutuksen -
ja murhan suomien etujen ansiosta.
Kolme vuotta Howardin murhan jälkeen -
teknologia ja DNA-tutkimus olivat edistyneet.
Pesualtaan ja ruumiin löytöpaikan välissä oli veripisara.
Veri paljastui Evanin vereksi.
Se oli mielenkiintoinen tieto. Valitettavasti ongelma oli se,
että pisara voi olla murhaa edeltävältä ajalta. Hän pääsi paikalle.
Siksi perheväkivaltaa on vaikea tutkia.
Monesti murhaaja pääsi uhrin luo ja paikalle kauan ennen murhaa.
Todisteet viittasivat Roslyn Pilmariin ja hänen veljeensä Evaniin.
Emme löytäneet mitään todisteita kenestäkään muusta.
Yleisöstä tapaus oli yksinkertainen -
heidän kuulemansa perusteella, mutta laki ei ole yksinkertainen,
ja se on oikein. Asiat pitää todistaa ilman epäilystäkään.
Pidätystä ei voi tehdä, jos ei ole valmis oikeuteen -
suuren valamiehistön eteen.
Tarvitsimme enemmän tietoja.
Parrino tuli käymään ja sanoi:
"Frank, taisimme osua seinään."
Laitoin muistokirjoituksen New York Timesiin -
vuosittain Howardin murhan vuosipäivänä.
Ehkä joku olisi voinut kertoa tietonsa tapauksesta.
Vaikka Parrino ei enää ollut murhan johtava tutkija,
soitin Midtown Southiin yhä lähes päivittäin.
En päästänyt irti.
Isäni uskoi, että murha ratkeaisi joskus.
Se auttoi häntä nousemaan sängystä päivittäin.
"Tapaus ratkeaa jonain päivänä. Rukoillaan, että tapaus ratkeaa."
Miten voi kestää Howardin kuoleman,
kun murhaajat ovat vapaina?
Tuska ei helpota ikinä.
Kävimme vuosikaudet illallisilla ystävien kanssa,
ja he halusivat kuulla kuulumisia.
He halusivat kuulla lisätietoja tapauksesta.
Istuin ja kysyin, voisivatko he päästä pälkähästä.
AFGANISTAN 17 VUOTTA HOWARD PIMARIN MURHASTA
Olin 2013 merijalkaväessä siviilineuvonantajana.
Selviytyjän syyllisyys 9/11:n jälkeen motivoi minua lähtemään Lähi-itään -
7 vuodeksi viidelle komennukselle.
Viimeisellä komennuksella minulle soitettiin,
että Howard Pilmarin tapaus avattaisiin uudelleen.
On vain harvoja ratkaisemattomia tapauksia, joita mietin. Se oli tärkein.
Joka rikospoliisilla on tapaus,
joka on jäänyt jostain syystä ratkaisematta.
Siitä tulee hänen uransa Moby Dick.
Sitä ajattelee aina.
Ratkaisemattomien tapausten osastoa ei haluta mukaan kritiikin pelossa.
En välittänyt siitä.
Olin ollut eläkkeellä poliisista kolme vuotta vuonna 2013 -
ja olin töissä New Yorkin piirikunnan syyttäjän virastossa -
oikeudenkäyntiosaston apulaispäätutkijana.
Rob Mooney oli todella fiksu rikospoliisi.
Häneltä kysyttiin neuvoa tai ohjeita.
Kun minulle soitettiin, tuntui hyvältä, että Pilmarin tapausta tutkittiin.
Joku tutkisi sitä tuorein silmin.
Muistan selittäneeni, että todisteet viittasivat suoraan -
Roslyn Pilmariin ja hänen veljeensä Evaniin.
Ratkaisematonta tapausta tutkittaessa ei voi keskittyä -
samaan kuin alussa, koska lopputulos oli huono.
Kaikkea pitää tutkia heti alusta.
Jos oli ahdasmielinen eikä huomannut jotain,
pitää selvittää totuus.
Oli hienoa, että uudet tutkijat tutkivat sitä.
Juttu oli hyvissä käsissä.
PIIRISYYTTÄJÄN VIRASTO NEW YORKIN PIIRIKUNTA
Kerran Liz soitti minulle -
ja sanoi tutkivansa tapausta.
Kun tapasin Liz Ledererin ensi kerran,
olimme hänen toimistossaan pahvilaatikoiden keskellä,
joissa luki Pilmar.
Hän teki kovasti töitä tapauksen eteen.
Pitää tehdä paljon, ennen kuin ratkaisua voi edes yrittää.
Pitää lukea joka paperi ja katsoa joka video.
Pitää jututtaa kaikkia, jotka löytää.
Tutkimme laatikoita.
Yhdessä paperilapussa oli Arnold Brewerin nimi.
Jäljitimme hänet.
Hän oli Howardin läheinen ystävä.
Howard Pilmarin piti tavata ystävänsä Arnold Brewer -
ja mennä katsomaan koripalloa, mutta hän ei tullut.
Hän sanoi Howardin kertoneen menevänsä lankonsa kanssa salille -
ja tulevansa sieltä.
Evan Wald ja Ros Pilmar olivat kertoneet poliisille -
Evanin ja Howardin palanneen salilta noin kello 20.
Howard oli aikonut jäädä töihin.
Arnold Brewerin piti tavata Howard juuri sinä iltana -
ja siihen aikaan.
Howard ei aikonut jäädä töihin.
Arnold Brewer kavensi murhan tapahtuma-ajan -
todella pienelle aikavälille.
Selvitimme tutkimuksissa, että murhailtana -
Ros soitti Howardille toimistoon ja jätti viestin vastaajaan.
Hei, How. Kello on varttia vaille kymmenen.
Philip ja minä mietimme, oletko yhä töissä -
vai menitkö johonkin baariin, kuten sanoit haluavasi,
katsomaan koripalloa.
Joka tapauksessa tulin kotiin noin kello 20.10 - 20.15.
Soita ja kerro, moneltako tulet kotiin.
Hänen viestissään oli enemmän yksityiskohtia kuin yleensä,
jos oli puhunut toisen kanssa ja odotti tapaavansa puolen tunnin päästä.
Muistan vastaajaviestin. Kun tutkii kaikkea…
Yksi asia ei riitä itsestään.
Kun yhdistelee aihetodisteita,
niistä syntyy polku,
jonka perusteella Evan ja Roslyn tappoivat Howardin.
Tutkittuamme kaikkia todisteita -
ja jututettuamme monia Howardin ystäviä -
olimme varmoja siitä, että Ros Pilmar ja Evan Wald tekivät sen.
Ron Tucker kuuli Howardin kiroilevan vaimolleen raivostuneena.
Se tapahtui kello 17.30.
Hän nimitteli vaimoaan pahasti.
Vaimo jätti samana iltana viestin -
ja päätti sen sanoin: "Rakastan sinua, Howie."
Se vastaajaviesti kuulosti tosi laskelmoidulta.
Hän tiesi jättävänsä todisteen.
Se osoitti hänen kaivanneen miestään,
luulleen tämän eläneen ja rakastaneen tätä.
Ajoituksen perusteella Howard oli jo kuolleena lattialla.
Ros keksi koko jutun.
Hän loi koko tilanteen, jotta Howard voitiin tappaa.
Ilman häntä sitä ei olisi tapahtunut. Ros suunnitteli sen -
saadakseen henkivakuutusrahat, yritykset, kesämökin, osuuden hiihtomajasta -
ja pojan yksinhuoltajuuden.
Kun se selvisi meille,
tiesimme, että se piti pystyä todistamaan oikeudessa.
Evanilla oli haavoja, ja hänen vertaan oli paikalla.
100 ihmistä vahvisti Evanin vihanneen Howardia.
Meidän piti löytää todisteet Rosin syyllisyydestä,
jotta voisimme syyttää molempia.
Neiti Lederer sanoi:
"Tiedän, että saamme Evanin, mutten voi luvata Rosia."
Mutta minä luotin häneen.
Tajusimme, että jäljellä oli vain lapsenvahti.
Sanoin, että meidän piti löytää hänet.
Allyson Lewis asui perheen luona.
Hän tiesi, miten asiat hoidettiin,
ja voi vastata asioihin, joita emme tienneet.
Jututimme lapsenvahtia tutkimuksen alussa.
Hän ei ollut yhteistyöhaluinen.
Hän oli silloin aika nuori.
Hän ei ehkä osannut ajatella seurauksia selkeästi.
Oli pelottavaa joutua kuulusteltavaksi 21-vuotiaana.
Vastasin kysymyksiin parhaani mukaan.
Kysymykset koskivat enimmäkseen Howardia.
En ollut hänen kanssaan paljoa tekemisissä.
Sitten sain töitä Japanista ja lähdin maasta.
En pitänyt yhteyttä Rosiin.
20 vuotta myöhemmin sain puhelun.
Minä hämmästyin siitä.
Nainen sanoi: "Haluan puhua kanssasi Howard Pilmarin murhasta."
Allyson Lewis halusi tavata asianajajansa toimistossa.
Mietin, mitä hän luuli tehneensä väärin,
koska hän halusi asianajajan paikalle.
Hän saapui ja oli ihastuttava.
Hän kertoi kaiken.
Se oli kiehtovaa.
Saimme väläyksen maailmasta, jota emme tunteneet.
Kun tapasimme, Liz kysyi, millaista siellä oli.
"Kerro tavallisesta viikosta.
Kerro heidän kodistaan."
Pilmarien ja Philipin aikataulu oli suunniteltu tarkkaan.
Ollessani töissä Rosilla hän oli tarkka aikataulusta.
Hän kuvaili asuntoa, elämäntyyliä -
ja Rosin taloudenpitoa.
Kun kysyimme,
tapahtuiko murhaviikolla mitään epätavallista,
hän vastasi: "Ei mitään epätavallista,
mutta tapahtui paljon uutta."
Howardin murhaa edeltävillä viikoilla Ros sanoi -
haluavansa minun tekevän pian myöhään töitä.
Sitten murhailtana -
Ros sanoi tapaavansa Evanin ja Howardin -
Kingissä talouskokouksessa.
Vein Philipin jääkiekkotreeneihin.
Philipillä oli kahden tunnin treenit neljänä iltana viikossa.
Kuulin kaiuttimista nimeni. Ros oli soittanut sinne.
Se oli ensimmäinen kerta.
Hän kysyi, miten meillä meni.
Sanoin heidän pelaavan harjoitusottelua ja harkitsevan toista.
Hän sanoi, että se sopi.
Hän sanoi soittoa oudoksi, koska Rosilla ei ollut asiaa.
Vain puolen tunnin päästä -
minut kutsuttiin taas vastaanottoon.
Soitin hänelle taas.
Ros ei sanonut mitään tärkeää,
paitsi: "Jos en ehdi sinne ennen harjoitusottelun loppua,
vie hänet autolla kotiin.
En tiedä, tulenko vai en, koska emme ole valmiita."
Hän sanoi: "Emme ole valmiita." Kun tietää, mitä he tekivät oikeasti,
se oli minusta hyytävää.
Se oli hänelle epätavallista. Hän tiesi aina, moneltako tuli kotiin.
Hän ohjasi tarkkaan töitäni ja omia hommiaan.
Useimpina iltoina koti oli eloisa.
Puhelin soi, ja hän vastasi.
Naapurit kävivät. Valot olivat päällä.
Televisiot olivat päällä.
Se oli kovaääninen ja jännittävä koti, muttei sinä iltana.
Lieden yläpuolella oli valot.
Ne olivat talon ainoat.
Avasin oven, ja Ros kurkisti käytävään.
Hänellä oli kylpytakki ja märkä tukka. En ollut nähnyt häntä sellaisena.
Hän kysyi, miten kaikki meni.
"Olet varmasti väsynyt. On aika mennä nukkumaan. Kiitos, Allyson."
Hänen kehonkielensä ilmaisi, että se oli siinä.
"Et tule sisään." Hän sanoi, että voin jättää laukun.
Sain hädin tuskin laukun ojennettua, kun hän toivotti jo hyvää yötä.
Hän ei ollut ikinä tehnyt niin.
Hän halusi aina jutella -
joka asiasta, jonka Philip oli kokenut.
Hän halusi tietää kaiken.
Se oli hyvin erilaista.
Siobhan Berry ja minä… Hän oli tutkija.
Katsoimme Allysonia ja mietimme,
että se ratkaisi asian. Tiesin, että hän ajatteli samoin.
He tekivät muistiinpanoja ja katsoivat toisiaan -
kuin tiedot olisivat olleet tosi tärkeitä.
Allyson täytti monia aukkoja ja harmaita alueita.
Lähdimme kuulustelusta -
ja olimme innoissamme.
Allyson Lewisin antamat uudet tiedot Rosin epätavallisesta käytöksestä -
ennen murhaa ja sen jälkeen -
olivat poikkeavia ja tärkeitä vihjeitä.
Ihmiset paljastavat itsensä tekemällä jotain ihan uutta,
mikä pitää selittää.
KLO 19.55 1. SOITTO ALLYSONILLE
Allyson Lewis kertoi meille tietoja,
jotka sitoivat Rosin tapaukseen -
ja näyttivät, miten paljon hän teki valmistellakseen murhaa.
Löysimme todisteita, jotka vahvistivat hänen kertomuksensa.
Se auttoi meidät esteiden yli.
Tapaus koostuu pienistä aihetodisteista.
Etsimme pieniä todisteita,
kunnes niitä kertyy niin paljon,
että niistä tulee musertavia.
Ne ovat aihetodisteita mutta vahvoja sellaisia.
Howard Pilmarin ystävän, Arnold Brewerin, ja lapsenvahdin kertomat uudet tiedot -
riittivät pidätykseen.
Heidät pidätettiin vuonna 2017.
Ros pidätettiin asunnostaan aamukuudelta.
Hän asui poikaystävänsä kanssa. Evan Wald pidätettiin samaan aikaan.
Olin innoissani!
En voinut uskoa, että molemmat pidätettiin.
Se vei lievästi sanottuna aikansa.
Mutta niin kävi.
Se tapahtui.
27.1.2019 23 VUOTTA HOWARD PILMARIN MURHASTA
Olin odottanut sitä yli 20 vuotta.
Menimme oikeudenkäyntiin joka ikisenä päivänä.
Oikeudenkäynnin ensimmäisenä päivänä menin vessaan,
kun Philip oli tulossa sieltä.
Olin nähnyt hänet edellisen kerran aamiaisella Howardin murhan jälkeen.
Kun näin hänet, hän näytti ihan Howardilta.
Sanoin: "Howard."
He olivat niin samannäköisiä.
Hän ei vastannut sanaakaan.
Tapaus perustui aihetodisteisiin. Jokainen oli tärkeä.
Tunsin tapauksen etu- ja takaperin.
Olimme valmistautuneet heidän puolustukseensa.
Oli mahtavaa todistaa heitä vastaan.
Tunsin valtavaa tyydytystä.
Näin Frankin yleisössä.
Näin Frankin nyökkäilevän, kun todistin.
Se oli ihanaa.
Se ei merkinnyt paskaakaan ilman tuomiota.
Sen eteen tehtiin valtavasti töitä.
Oikeudenkäynti kesti kaksi kuukautta.
Siivosin ne ja viilsin kättäni.
En tiennyt,
että Howard oli murhattu niin julmasti.
Tiesin, että häntä puukotettiin, mutten sitä, miten monesti,
ennen kuin kuulin sen oikeudessa.
Evan hyökkäsi Howardin kimppuun takaapäin ja viilsi tätä kurkusta.
Siten hän ei olisi voinut huutaa.
Se olisi ollut ensimmäinen huolenaihe,
kun yllätti toisen.
Se oli varmaan ensimmäinen viilto, ja sitten hän jatkoi puukottamista.
He teurastivat hänet eivätkä vain tappaneet.
Teurastivat kuin sian sikolätissä.
Ros oli rikospaikalla. He todistivat sen.
Minä ihailin Rosia.
Minulla oli hänestä kuva, ja luulin tunteneeni hänet.
Kun tajusin,
etten nähnyt läheskään kaikkea, kaikelta putosi pohja.
Jury harkitsi päätöstään ainakin neljä päivää.
Se oli paha merkki. En ymmärtänyt sitä.
OIKEUSTALO
Nouskaa!
Ros ja Evan julistettiin syyllisiksi.
He syyllistyivät toisen asteen murhaan.
Tuomio kaikui oikeussalissa.
Se oli väkevää.
Äitini huusi yhä uudelleen: "Syyllinen!"
Se oli euforista.
Se oli onnea suurempi tunne.
Saimme Howardille oikeutta niin monen vuoden jälkeen.
Tiedän, ettemme olisi saaneet oikeudenkäyntiä emmekä tuomiota -
ilman Elizabeth Ledereriä.
Menin Frankin luo. Hän oli ollut kärsivällinen monia vuosia.
Hän sanoi:
"Heidät julistettiin syyllisiksi!"
Hän otti kännykkänsä esiin ja alkoi soitella kaikille tutuilleen.
"Syyllinen!" Ja seuraava.
Se oli… Hän oli odottanut sitä niin kauan.
HEINÄKUU 2019 4 KUUKAUTTA TUOMION JÄLKEEN
Frank nousi puhumaan tuomiota julistettaessa.
En saa unta, koska ajattelen -
kauhua ja pelkoa, jota Howard tunsi -
viimeisinä hetkinään,
kun nuo kaksi teurastivat hänet.
Sinä maaliskuun päivänä menetin kolme asiaa.
Kahta en saa koskaan takaisin, eli poikaani ja yritystäni.
Mutta menetin myös Philipin.
Hän ei halua katsoa minua.
Olen siitä pahoillani mutta haluan hänen tietävän,
että rakastamme sinua ja haluamme sinut takaisin.
Ole kiltti.
Vaikka Frank halusi tappajien joutuvan vastuuseen,
hän halusi yhteyden Philipiin.
Sain tietää Philipin menneen London School of Economicsiin.
En tiennyt siitä mitään.
En kuullut loistouutista -
lapsesta, joka kasvoi aikuiseksi.
Pojanpojastani. Poikani ainoasta pojasta.
Tahdon hänet takaisin. Rakastamme häntä, ja se siitä.
Se on yhä totta.
Philip aneli tuomarin edessä -
armoa äidilleen, joka oli murhannut hänen isänsä.
Miten hän voi pyytää armoa?
En tiedä.
En ollut kuullut Philipin puhuvan -
ennen tuomion julkistamista.
Hän puhui äidistään -
ja siitä, miten upea hän oli kasvattaessaan häntä.
Hän varmaan vain -
täytti hänen mielensä vihalla perhettämme kohtaan.
Hän syyttää varmaan minua. Rosin koko perhe varmaan syyttää minua,
koska he tietävät minun ajaneen tätä oikeudenkäyntiä.
Minä jahtasin heitä.
Hän halusi puolustaa äitiään tämän murhattua isänsä.
Olkoon niin.
Hänellä on varmasti vaikeaa.
Hän on koko jutun toinen uhri Howardin jälkeen.
Hän uskoi äitinsä pelastaneen hänet -
ja isoisänsä yrittävän saada äitiä pulaan, vaikka tämä ei ollut tehnyt mitään.
Ja kaikki tapahtui oikeudessa.
Asiat eivät olleet kuten hän uskoi kaikki ne vuodet.
Se on varmasti vaikeaa.
Tästä rikoksesta, tästä murhasta,
teidät tuomitaan 25 vuodesta elinkautiseen vankeuteen.
Ros ja Evan saivat 25 vuodesta elinkautiseen.
Heidän iässään tuomio on elinkautinen.
Evan ja Ros saivat ansaitsemansa.
He olivat vapaina 23 vuotta.
Nyt he ovat vankilassa ainakin 23 vuotta.
Tuomari antoi tuomion, ja Philip ponkaisi ylös.
Hän häipyi salista.
Sain kutsun tuomionlukuun.
Minä myöhästyin, ja ovi lensi auki.
Edessäni seisoi ilmetty Howard Pilmar.
Minä hämmästyin täysin.
Vaikken ollut tavannut Howardia, olin nähnyt kuvia -
tutkimuksen aikana ja tiesin, miltä hän näytti.
Se oli Philip.
Ratkeamattoman tapauksen selvittäminen on iso juttu sen tutkijoille.
Se on tyydyttävää.
Mutta tuomio ei paranna perheiden tuskaa.
Kuvittelen Howardin -
ja pelon, jota hän tunsi -
niinä sekunteina, kun häntä puukotettiin ja teurastettiin.
En ikinä toivu siitä.
Kun menen iltaisin nukkumaan, juttelen hänelle.
Kysyn, miten niin voi käydä hänelle.
"Mikset kertonut,
että sinulla oli ongelmia sen naisen kanssa?"
En saa vastauksia.
ENSI JAKSOSSA
Pari vuotta Howard Pilmarin murhan jälkeen -
saimme tapauksen, joka kosketti seitsemää perhettä.
Se oli tosi intensiivistä.
Tapaus oli sydäntäsärkevä.
Uhrit olivat viattomia nuoria tyttöjä.
Hänen rikostensa vakavuus oli kaikille kuin isku päähän.
Hän katosi ystävänpäivänä -
murhan, kahden raiskauksen ja ehkä enemmänkin jälkeen.
Sarjamurhaajista puhutaan usein.
Hän oli yksi heistä.
Tekstitys: Petri Nauha