PE INSULA MANHATTAN
EXISTĂ DOUĂ BRIGĂZI DE DETECTIVI DEDICATE OMUCIDERILOR:
BRIGĂZILE MANHATTAN NORD ȘI SUD.
EI INVESTIGHEAZĂ CELE MAI BRUTALE ȘI DIFICILE CRIME.
ACESTEA SUNT POVEȘTILE LOR.
7 IULIE 2009
Mama lucra pe Two Rector Street, ca femeie de serviciu.
Lucra între cinci și unsprezece seara.
Pe data de 7 iulie, la ora zece jumătate,
am primit un telefon de la colega ei, Rosa,
întrebând dacă mama era acasă.
I-am spus: „Cum adică? Mama nu e acasă.
„Nu e la muncă? Trebuia să fie la muncă.”
Mi-a spus că nu era.
Trebuiau să ia cina pe la ora șapte seara.
Se întreba de ce avea telefonul închis.
Intra direct în căsuța vocală.
Mi-am sunat mătușile, unchii.
Am fost de acord să ne ducem unde lucra, să vedem dacă o găsim.
În timpul zilei, lucram la Two Rector ca paznic.
M-am dus la etajul la care lucra.
I-am strigat numele în toată clădirea,
pe holuri și în spatele subsolului.
Încercam să ciulesc urechile la orice.
Poate fusese rănită. Poate era undeva unde nu putea fi auzită.
Oamenii au văzut-o intrând în clădire, dar nu au văzut-o plecând.
Am vorbit cu paznicul care era acolo la momentul acela
și a zis că n-a văzut-o pe mama ieșind din clădire.
Apoi am chemat poliția.
Nu era de găsit.
Fiecare caz îți sfâșie o bucată din suflet.
Nu poți face slujba asta decât dacă îți pasă.
Vrei să afli adevărul.
Asta fac detectivii.
Am vrut să știu ce se ascunde în spate.
Ce s-a întâmplat de fapt?
E foarte important ca familie să știe cine le-a ucis ruda.
E slujba mea.
În New York, Poliția New York…
asta e tot.
OMUCIDERI: NEW YORK
Obișnuiam să conduc zilnic la serviciu, înspre oraș,
vedeam linia orizontului
și îmi spuneam mereu:
„Sunt detectiv de omucideri la Poliția New York în New York City.”
Am crescut într-o zonă dură din South Jamaica, Queens.
Erau droguri.
Era prostituție. Erau bande.
A fost o decizie pe care a trebuit să o iau,
în cele din urmă, am ales educația în locul străzii
și am devenit polițist.
9 IULIE 2009 ERIDANA DISPĂRUTĂ DE: 10 ORE
Pe 8 iulie 2009, ajungem la serviciu la ora opt dimineața.
Telefoanele sunau necontenit. Primeam apeluri de la Secția 1.
Primeam apeluri de la One Police Plaza.
Primeam apeluri de la prefect.
Toată lumea vorbea
despre o femeie de serviciu dispărută în districtul financiar.
Cred că publicul e consumat
cu ce se întâmplă în programul bursei din zonă.
Ce se întâmplă, apoi ritmul rapid,
marea bogăție care se transferă și chestii asemănătoare.
Asta e partea sexy, dar ai muncitori în culise.
După ce angajații s-au dus acasă, sunt oameni care fac curat.
Sunt oameni care dau cu mopul, oameni care fac reparații,
oameni care au familii care muncesc din greu pentru a-și câștiga existența.
Detectivii au ajuns la Two Rector Street.
Nu avem nicio informație la început.
Tot ce știm e că avem pe cineva care nu s-a întors acasă.
În afara clădirii, unul dintre șefi ne-a adunat pe toți
și ne-a oferit o scurtă prezentare a ce se întâmplă.
Am aflat că femeia dispărută era o femeie pe nume Eridania.
Avea 46 de ani.
Lucra de la cinci la unsprezece seara.
La un moment dat, în timpul turei, a dispărut.
Un lucru care m-a remarcat când am ajuns la clădire a fost
că familia acestei doamne era acolo
la doar câteva ore după ce nu a mai dat niciun semn.
Nu prea vezi așa ceva în New York. Se vedea că erau uniți.
Sora mea e cu 17 ani mai mare decât mine.
Mereu și-a oferit sprijinul și a ajutat la creșterea mea.
A fost o soră grozavă și o mamă minunată.
Nu și-ar fi părăsit niciodată familia. Era imposibil.
Familia ei a susținut că, după ce termina munca, pleca acasă.
Era ieșit din comun să plece de la serviciu
fără să anunțe pe cineva,
nici măcar pe colega ei.
Astea au ridicat semnale de alarmă.
Nu-i stătea în fire să dispară așa.
Să nu răspundă la telefon.
Eram foarte îngrijorat.
Lucram acolo de un an și jumătate. Sora mea, cam de șase luni.
Cunoșteam clădirea foarte bine.
În acea seară, când a dispărut, am cercetat toată clădirea,
etaj cu etaj.
M-am întors la subsol
și m-am uitat în sus, i-am strigat numele…
dar era liniște.
ERIDANIA DISPĂRUTĂ DE: 12 ORE
Locul unde a dispărut e
în inima districtului financiar.
Desigur, poliția ia asta foarte în serios.
Orice caz în Manhattan Sud,
orice la sud de 59th Street,
pare mai amplificat ca restul.
Eram sigur că va atrage atenția presei.
Colegii ei spun că ia cina cu ei în timpul turei lor,
dar ultima oară au văzut-o pe la ora opt
și n-a mai fost văzută de atunci.
Practic, trebuia să percheziționezi fiecare etaj,
iar clădirea trebuia evacuată.
Toată lumea, tot personalul,
cei la costum, personalul de la curățenie, operatorii de lift,
oricine era acolo trebuia să iasă din clădire
la momentul când s-a făcut percheziția.
Ar putea fi un cadavru în clădire, dar nu știm.
E cam înfricoșător.
Unul dintre lucrurile care au făcut locul, Two Rector Street, să fie
atât de unic pentru un caz de persoană dispărută,
a fost faptul că e un mediu închis în el însuși.
Există doar anumite căi de ieșire, anumite căi de intrare,
iar singura variantă e sus.
E o sarcină intimidantă să percheziționezi clădirea
căutând după oricine și orice, pentru că are 26 de etaje.
Toată lumea era la datorie.
Au fost chemați detectivi de la alte comandamente.
Nu doar echipa de omucideri și cea de detectivi ai Secției 1,
ci și detectivii de la Midtown Sud, Midtown Nord.
Toată lumea era implicată.
În plus, au adus și elicoptere în aer.
S-a făcut o verificare completă a întregii clădiri, de sus până jos,
fiecare colțișor.
Când au intrat în dulapul ei, am aflat că poșeta ei era încă acolo.
Am avut o mamă și patru surori. Nu pleacă nicăieri fără poșetă.
Practic, e ca un apendice.
A dat un semnal de alarmă.
Apoi căruciorul ei și agrafa de păr au fost găsite la etajul opt.
Ce să fi căutat pe podea?
A avut loc vreo luptă?
Poate a fost un fel de agresiune sexuală,
iar persoana o ținea ostatică.
LINIA POLIȚIEI NU TRECEȚI
Trebuia să vorbim cu oamenii.
Trebuia să știm angajații clădirii care lucrează în clădire.
Cine era acolo în timpul turei Eridaniei?
Pe oamenii care lucrau în clădire atunci i-aș fi clasificat drept martori
sau persoane de interes, dacă vreți.
Ne treceau multe scenarii prin cap,
dar știam că timpul era esențial.
Cu cât ne lua mai mult s-o găsim,
cu atât era mai puțin probabil să trăiască.
ERIDANIA DISPĂRUTĂ DE: 14 ORE
Știam că, dacă părăsea clădirea,
va fi surprinsă de una de camerele de la o intrare.
Erau 32 de camere în clădirea asta.
Deci, 32 de camere la opt ore de înregistrare
care trebuie văzută e un act obositor.
Așa că l-am trimis pe cel mai bun.
Brian MacLeod, cunoscut drept Zeul Videoclipului.
E un detectiv fantastic.
Brian e un tip excentric.
E o slujbă importantă.
Nu oricine poate face asta și să se descurce cu ce avem de-a face.
O să strivesc musca aia. Îți spun.
Brian e intens.
Când se concentrează, îi place să-și pună căștile
și să asculte muzică heavy metal.
Headbanger?
Când eram mai tânăr aveam chică, deci…
Mereu ascultam muzică heavy metal la serviciu.
Are răbdarea și sârguința să stea acolo
și să se holbeze ore întregi la un ecran.
Știam că, dacă părăsea clădirea,
ar fi găsit-o pe ea sau orice altceva care părea suspect.
Nu vrei să ratezi ceva.
E nevoie de un cadru ca să-ți scape ceva.
Am prins-o!
E plictisitor.
Consumă mult timp.
Îți obosește ochii.
Dar eu am avut răbdarea.
Eridania e văzută urcând într-un lift
pentru a merge la etajele superioare și a-și începe tura.
Asta s-a întâmplat pe la 17:12 după-amiaza.
Dar nu a mai fost văzută. N-a mai fost văzută pe cameră.
N-a mai fost văzută coborând din lift.
Nu a părăsit clădirea.
Unde era?
ERIDANIA DISPĂRUTĂ DE: 19 ORE
Pentru a o înțelege mai bine,
îi faci o cercetare completă, afli despre relații,
dacă are probleme financiare,
tot ce poți despre victimă.
Am aflat de la familie că Eridania era din Republica Dominicană.
Mama mea s-a născut în Santo Domingo
și a venit în Statele Unite în 1973.
S-a căsătorit cu tatăl meu, Jeronimo Figueroa,
și a avut trei copii.
A renunțat la școală ca să aibă grijă de noi.
Ea însăși a fost o matriarhă.
Gătitul ei era imbatabil.
Îl așteptam mereu de Ziua Recunoștinței, de Anul Nou și de Crăciun.
Nu conta ce era, ea și-a dorit mereu familia unită.
Asta mi-a trezit amintiri cu mama.
Era imigrantă din Panama,
a avut fel de fel de slujbe mici până s-a pus pe picioare
ca să aibă grijă de familie și să se asigure că nu ne lipsește nimic.
Îmi imaginez că, dacă i s-ar întâmpla ceva mamei,
mi-ar fi greu să gestionez asta.
Cazul a devenit personal.
Nu gândeam cum trebuie.
Eram deprimată în acel moment. Panicată.
Mă rugam la Dumnezeu ca mama să apară dintr-o clipă în alta.
Despre Eridania am aflat că era divorțată
și apoi a reluat legătura cu fostul ei soț.
Am vorbit cu familia ei.
Nu era la Two Rector Street.
Mă gândeam: „De ce nu e aici,
dacă toate fiicele sunt aici, fratele e aici?”
Era primul nostru suspect
și trebuia să-l interogăm, ca să aflăm ce știe.
În afară de soț, familia a mai spus
că, cu câteva zile mai devreme,
Eridania a crezut că e urmărită de cineva care lucra în clădire.
Sora mea a zis că a avut câteva presimțiri rele.
A menționat un tip care se uită la ea,
când mergea cu liftul la etaj, să facă curat.
Reporterul de la știri a venit în casă să ne ia un interviu.
Copiii ei spun că mama era îngrijorată din cauza unui bărbat
care lucra și el în clădirea de pe Rector Street
și care credea că o urmărea.
Se uita la ea ciudat, iar ea avea emoții.
15 ANI
În timp ce ea făcea curățenie, el se holba la ea.
A spus că cineva o speria, urmărindu-o.
Persoana a făcut-o de două ori,
dar fiica Eridaniei ne-a spus
că, cu câteva zile înainte de dispariție,
a încercat din nou să vorbească cu ea.
Evident, familia e foarte speriată de situație.
Ea era foarte supărată și îngrijorată din cauza situației,
că le-a spus familiei ei.
I-am spus să-mi dea o șansă să-i găsesc altceva de lucru.
A fost de acord.
Dacă nu s-ar fi rezolvat într-o săptămână, ar fi urmat să plece.
Era dispusă să-și dea demisia pentru că nu se simțea în siguranță.
Și faptul că s-a întâmplat de mai multe ori…
Avea de gând să o atace și să o răpească?
Cât de departe era dispus să meargă?
Știind că hărțuitorul cunoaște planul clădirii
și ieșirile și intrările în clădire.
Era cineva care era acolo zilnic
și știa unde se duce lumea, la ce oră,
la ce oră se închide clădirea, la ce oră se deschide,
cine era unde, când.
A devenit foarte important
să identificăm această persoană cât mai repede.
În timp ce noi îl căutam, detectivii au fost trimiși
să-l interogheze pe soțul Eridaniei și să verifice unde se află.
Povestea lui era că a lucrat în acea seară până pe la ora opt,
moment în care s-a dus acasă, la apartamentul lor.
El era singurul care stătea acasă ca să vadă dacă se întoarce.
Detectivii au reușit să verifice unde se afla și să-l elimine altfel.
În acel moment, eram siguri
că nu avea nicio legătură cu dispariția Eridaniei.
Între timp, am reușit să-l contactăm pe hărțuitor.
L-am adus sus, la echipă, l-am pus în camera de interogatoriu.
A susținut că juca ping-pong cu prietenii în acea seară,
când Eridania era la muncă.
Și toți cei despre care spunea că au participat la acel eveniment,
care erau cu el, au fost interogați, minuțios și în detaliu.
Și au reușit să-l excludă ca persoană de interes.
9 IULIE 2009 ERIDANIA DISPĂRUTĂ DE: 2 ZILE
Acum trebuia să ne intensificăm eforturile și să o găsim pe Eridania,
meticulos, cu unități K9.
Toată lumea știe că atunci când aduc K9,
dacă e ceva acolo, îl vor găsi.
Câinii K9, când au trecut de etajul 14,
au mirosit două lucruri în camera de serviciu,
care adăpostește sistemul de aer condiționat și cel de încălzire.
Aveau personal de la serviciul de urgență, toată lumea era concentrată pe acel etaj.
Așteptam înștiințarea că au găsit ceva,
ceva ce puteam folosi,
ceva ce ar fi putut ne spună mai mult decât ce aveam deja.
A fost o pistă falsă cu unitatea K9.
Era foarte frustrant.
Și îți pare rău de familie, fiindcă știi că sunt…
Cu fiecare zi care trece, cu fiecare oră care trece,
speranța lor se micșorează.
Cu fiecare secundă care trecea, fiecare minut,
familia devenea mai copleșită.
Toată lumea era speriată. Nu mânca nimeni.
Toată lumea
se temea de ce era mai rău.
SECȚIA 1 DE POLIȚIE
Erau atâtea camere. Era o înregistrare de sute de ore.
Am petrecut ore întregi
urmărind înregistrările de pe camerele de supraveghere,
asigurându-mă că nu îmi scapă nimic.
Căutam dovezi, orice era suspect.
Singurul individ care s-a comportat
cam ciudat a fost cel de la întreținere.
Se vedea lucrând la lift. Apoi se vedea în subsol.
Se vedea mergând spre camera de serviciu,
care e și zona vestiarului.
Am urmărit fiecare cameră pe care a apărut
în timp ce a fost în clădire.
Și a dispărut apoi câteva minute.
Poate cam 45 de minute.
Apoi, dintr-o dată, puțin după ora 20:00,
a fost văzut în subsol.
Dar nu e surprins de camere venind de la lifturi,
nici de la subsol, nici din hol.
Nu putea ajunge acolo decât pe scări.
Comportamentul lui pe cameră ne dădea de bănuit.
Eram suspicioși legat de ce se întâmpla acolo.
Acum am simțit că era necesar să-l interogăm.
Acum era o persoană de interes în legătură cu unde se afla Eridania.
Acea persoană era Joseph Pabon.
L-am sunat și a zis că va vorbi cu noi.
Voiam să ne întoarcem la secție,
ca să fim într-un mediu mai controlat.
Când a venit Joseph Pabon,
a spus că lucrează la liftul de marfă
și că ducea femeile de serviciu
la etajele la care trebuiau să facă curat.
Mi-a explicat că a lăsat-o la etajul opt…
acolo i-au găsit căruciorul și agrafa de păr.
A fost ultima oară când a văzut-o.
Era iulie.
Puteai să transpiri într-un iglu. Așa de cald era.
Trebuia să port costum pentru că eram detectiv în New York.
Dacă aș fi putut alege între o pereche de șlapi și un costum de baie
aș fi făcut-o.
Dar el purta o bluză termică cu mânecă lungă și un tricou deasupra.
Mi-am zis că nu e cu toate acasă.
„E îmbrăcat pentru o luptă cu bulgări și e iulie.”
Și asta m-a deranjat tot timpul cât am vorbit cu el.
Și apoi i-am spus să-și scoată bluza.
Avea zgârieturi pe umeri, pe gât,
pe alte părți ale trunchiului.
L-am întrebat cum le explică.
Și a spus că, în seara de marți în care Eridania a dispărut,
era însărcinat de operarea ascensorului de marfă
pentru a duce o echipă de constructori sus și jos.
A pretins că îi ajuta cu niște cărucioare cu bare de armătură și cadre.
L-am întrebat dacă e sindicalist.
Mi-a spus că da.
Știam că, venind dintr-o familie de sindicaliști,
oameni din sindicate diferite,
știam că, dacă ai o sarcină și faci altă slujbă, ai probleme.
Nu atingi altceva decât maneta liftului sau butonul care trebuie apăsat.
L-am întrebat: „I-ai ajutat cu cărucioarele?”
Pentru mine, a fost de neînțeles. N-am crezut asta nicio clipă.
Am încercat să-l implor:
„Dacă ai făcut ceva cu ea sau e undeva în clădire,
spune-ne unde! Mergem după ea.
Și poate o aducem înapoi la familia ei.”
Și a susținut că nu a făcut nimic.
L-am interogat 14 ore atunci.
L-am întrebat dacă ar fi dispus să ne dea o probă ADN.
Și a fost de acord.
S-a prelevat singur.
Nu a recunoscut niciun fel de activitate criminală sau ceva asemănător.
Așa că am fost obligați să-i dăm drumul.
Nu avem cum să-l acuzăm penal,
dar le-am spus superiorilor mei că noi credeam
că tipul e persoana de interes numărul unu.
La acel moment, am început să-l urmărim pe Joseph Pabon
și locurile unde se afla,
pentru că era probabil să o fi ținut undeva.
Ar fi putut să o țină la el acasă.
Ar fi putut s-o țină în altă clădire sau în alt loc.
Am trimis doi detectivi ca să-l urmărească
și să știe unde se află.
Voiam să-l supraveghem pe Pabon non-stop.
Am stabilit ture diferite.
Dacă făcea dreapta, făceam și eu. Dacă făcea stânga, făceam și eu.
Când intra într-un restaurant, dacă stătea prea mult acolo,
trimiteam pe cineva să ne asigurăm că e încă acolo
și nu încercam să ne ascundem.
Nu ne-a deranjat să știe că îl urmărim.
A fost ca un joc de-a șoarecele și pisica, noi contra lui.
N-aveam de gând să-l pierdem.
O căutam de câteva zile.
Nu am găsit-o pe filmare.
Nu am văzut-o părăsind clădirea.
Ne-am uitat în fiecare colțișor al clădirii de sus până jos
și n-am găsit-o.
Nu avea niciun sens la acel moment.
Nu doar că ne simțeam demoralizați,
dar asta ne-a îngreunat munca.
Asta însemna că, în loc ca Rector Street 2 să fie locul
unde avea să se desfășoare investigația
avea să fie întregul New York City.
A devenit și mai mare.
Asta înseamnă mai multe resurse și o investigație la scară mai largă.
Putea fi oriunde.
Am hotărât să extindem aria de acoperire video sau de supraveghere.
O vedem urcând pe Trinity Street?
O vedem mergând pe Greenwich Street?
O vedem mergând pe Rector Street, spre est sau vest?
Dar nu a dat rezultate.
Nu… N-am văzut-o.
„Cum de nu o găsesc? Ce nu am văzut?
Ce nu reușim să vedem ca grup?”
Pentru că suntem mulți care lucrează la acest caz.
STAȚIA WALL STREET
În timpul percheziției, la nord de Rector Street era un magazin
și am găsit o înregistrare cu Joseph Pabon de marți, când a dispărut Eridania.
Am primit o copie a chitanței de la vânzător
cum că Joseph Pabon cumpărase alcool în acel local.
E posibil ca Eridania să fi dat peste el bând.
Poate a urmat o dispută verbală, iar el a făcut-o fizică.
Îmi place să-l numesc un moment „rahat”.
„Acum trebuie să acopăr asta.” Deci e reactiv.
Dar nu aveam motive să-l arestăm.
Încă nu avem un cadavru.
Încă nu avem o crimă reală.
Urma să continuăm să-l urmărim așa cum am făcut-o.
10 IULIE 2009 ERIDANIA DISPĂRUTĂ DE: 3 ZILE
Ne uitam acum la zone unde se putea arunca un cadavru
și nu la zone unde putea fugi cineva.
Ne-am gândit că poate a fost pusă într-un container de gunoi.
Și sunt luate de o companie privată de salubritate.
Am trimis detectivi în Pennsylvania
ca să verifice zona în care au aruncat gunoiul.
Familia a trecut prin toate emoțiile săptămâna asta.
O cercetare minuțioasă a fost făcută mai devreme de poliție la groapa de gunoi
în Pennsylvania, unde se aruncă gunoiul din clădire.
Nu mi-a venit să cred.
Mama nu era gunoi.
Mă gândeam: „Doamne, poate fi mama acolo?”
Oribil…
dacă cineva îi poate face asta.
Până la urmă, nu am dat de Eridania Rodriguez
și nici nu mai aveam piste
pe care le puteam folosi ca s-o găsim pe Eridania Rodriguez.
După ce au zis că n-au găsit pe nimeni, am avut din nou puțină speranță.
Eridania Rodriguez, de 46 de ani, nu a mai fost văzută.
Poliția crede că probabil e decedată.
Familia trece prin asta. Așteptăm răspunsuri.
A devenit o poveste importantă.
Când ai o poveste importantă, presa întreabă poliția:
„Ce se întâmplă aici?”
Era multă frustrare. „Unde naiba e?”, ca să zic așa.
Era multă presiune.
S-au investit atâtea resurse în acest caz,
încât nu a putut fi susținut la acel nivel.
Alți detectivi au trebuit să se întoarcă la cazurile lor.
Polițiștii trebuiau să patruleze pe străzi.
Departamentul urma să reducă din resurse
pentru alte lucruri.
Nu doar că nu rezolvam cazul,
dar nu dădea bine nici pentru poliție.
Șefii noștri începeau să pună presiune pe noi.
„Rahat”, știi?
Șeful Matarazzo, care era comisar-șef, ne-a invitat pe toți la o ședință.
La un moment dat, Matarazzo s-a întors spre mine și a spus:
„John, ce se întâmplă?”
„Ce părere ai? Unde e?”
M-am întors spre el și i-am spus: „Trebuie să fie în clădire.”
A spus: „Să mai percheziționăm odată clădirea.”
11 IULIE 2009 ERIDANIA DISPĂRUTĂ DE: 4 ZILE
Cercetam clădirea de la capăt.
Nu a părăsit clădirea.
„Mergeți acolo! Aflați unde naiba s-a dus!”
Au chemat zece sergenți și 100 de agenți de poliție
să percheziționeze fiecare colțișor al clădirii,
etaj cu etaj.
Eram cu toții investiți.
Am petrecut mult timp cu familia, cu tot cazul.
Toți voiam să existe un rezultat pozitiv.
Din păcate, nu s-a întâmplat așa.
Am primit un telefon de la un detectiv de la Secția 9.
„John, sunt la etajul 12. Tocmai am coborât din lift.
O să vrei să vii aici.”
Etajul 12 era în construcție.
Pereți goi, doar beton. Fără plăci de rigips, fără mobilă.
Când am coborât din lift,
mirosul de pe podea era cel al morții.
Și detectivul mi-a spus: „Privește înăuntru!”
Și văd niște sânge
și reziduuri venind din conducta de aer condiționat.
Au venit serviciul de Urgență și criminaliștii.
Am deschis conducta de aer condiționat
și ea era înăuntru.
Acum era sigur că era vorba de o omucidere.
La cercetarea inițială, câinii nu s-au înșelat cu mirosul.
Aerul trecea și se ridica.
La a doua căutare, conducta de aerisire a fost închisă,
iar aerul a rămas stagnant unde a fost găsită Eridania la etajul 12.
Din păcate, a existat descompunere,
ceea ce a făcut imposibilă identificarea fizică.
Dar puteam presupune că a fost Eridania.
Era legată, cu mâinile la spate, cu gura lipită cu bandă adezivă.
Banda adezivă nu era una tipică.
Era ca o bandă de avertizare. Galbenă și neagră.
În mod ciudat, Eridania avea un crucifix pe care îl purta la gât
și acum era în gură.
Multă lume a emis teoria
că ar fi putut fi avut un fel de intenție ritualică.
Când te gândești să faci asta cuiva, și…
Frate! A băgat-o în conducta de aer condiționat.
Cine s-ar gândi să facă așa ceva?
„Așa o voi ascunde.”
Medicul legist tocmai a scos cadavrul.
Poliția a fost aici toată ziua.
Așteptăm să aflăm pe cine au găsit.
VICTOR MARTINEZ FRATELE ERIDANIEI
Mulți dintre noi încă sperăm că nu e ea, dar am o presimțire rea.
Mama a fost găsită.
A fost găsită într-o gură de aer condiționat,
legată ca un animal.
Mă loveam de masa din bucătărie,
iar frații mei încercau să mă țină.
Plângeam non-stop.
Cum poate cineva să-i facă asta unei persoane
care n-a făcut altceva decât să fie mereu alături de cineva?
Era atât de bună, de iubitoare.
Mereu aducea bucurie tuturor.
Ce a făcut ca să merite asta?
Mi-o imaginez țipând.
Încercând să strige după ajutor,
dar în clădirea aceea poți țipa cât vrei,
nu te vor auzi.
Le-am spus: „Îi vom face dreptate mamei voastre.
Fiindcă Eridania nu merita ce s-a întâmplat aici.”
INSTITUTUL DE MEDICINĂ-LEGALĂ
Am fost însărcinat să particip la autopsie.
Știam că ce s-ar fi găsit acolo sigur va ajuta cazul.
Cauza morții și informațiile criminalistice.
A fost exclusă violența sexuală.
Nu erau semne de traumă. Fără înjunghiere. Fără împușcături.
Fără fracturi de craniu.
Osul hioid era intact.
Nu era ceva făcut cu o ligatură sau ceva asemănător.
Din cauza poziției constrânse în care s-a aflat Eridania,
fiind legată,
capul ei era împins în față, iar gâtul era în jos.
A fost lipită cu bandă adezivă, așa că nu a putut respira normal.
S-a considerat că asfixierea letală a fost cauza morții.
Probabil era în viață când cineva i-a pus bandă adezivă,
a ridicat-o de pe podea,
a pus-o în conducta de aer condiționat și a sigilat-o la loc.
Eu…
Da, pur și simplu…
Da, mi s-a oprit inima în loc, pentru că am fost la subsol,
și m-am uitat în sus, la aerisire,
i-am strigat numele și am încercat să o aud.
Și, evident, dacă era în viață, nu putea…
să țipe înapoi sau să-mi spună numele,
sau să strige după ajutor, pentru că…
banda adezivă îi acoperea gura.
Lumea îmi spune: „Nu e vina ta, nu gândi așa!”
Dar pune-te în locul meu!
Când am vorbit ultima oară cu sora mea,
avea o presimțire rea.
Și i-am spus să-mi dea câteva zile să-i găsesc altă slujbă.
Apoi s-a întâmplat asta.
Am eșuat și cu asta.
Că n-am lăsat-o să demisioneze
și n-am periat locul gol de la etajul 12.
Din fericire pentru noi, încă mai aveam o persoană de interes.
Joseph Pabon nu avea alibi.
De fapt, lucra la Two Rector Street
când lucra și Eridania.
Joseph Pabon era singurul
care avea zgârieturi pe corp pentru care nu existau explicații.
În timpul autopsiei, am luat probe de ADN.
Se taie vârfuri de unghii
ca să vadă dacă există vreun ADN care nu aparține victimei.
Singura problemă e…
că nu e ca un test COVID, vine rezultatul în 15 minute.
A trebuit să așteptăm rezultatele și am sperat
că vom găsi o legătură între Joseph Pabon
și mostrele de ADN din Eridania.
Pe măsură ce am căutat mai multe despre Joseph Pabon,
am găsit mai multe cazuri de violență domestică împotriva femeilor.
Într-un caz, după o altercație cu fosta lui iubită,
a luat o bilă de bowling și i-a spart geamurile mașinii.
Asta ne-a făcut să credem și mai mult
că e posibil ca acest tip să fi avut o criză nervoasă sau o problemă
și să-și fi vărsat nervii pe Eridania.
Am inițiat deja o urmărire după ce l-am interogat,
ca să ne asigurăm că știm unde era tot timpul.
Acum aveam și mai multe motive să-l urmărim până ar fi venit rezultatele
care ne-ar fi arătat că el e făptașul, fără nicio îndoială.
Ar fi fost un mare dezastru dacă i-am fi pierdut urma
și am fi primit rezultatele ADN și n-am fi știut unde e.
Era vorba de un tip care ar fi comis un act atroce.
A legat-o pe femeia aceasta, a asfixiat-o.
Și totuși își trăia viața normal ca și cum n-ar fi făcut nimic.
Dar un alt lucru îngrijorător era că,
dacă a mai avut antecedente de violență domestică
era posibil să-și atace noua prietena.
17 IULIE 2009 LA ZECE ZILE DUPĂ OMUCIDEREA ERIDANIEI
Pe 17 iulie, am primit un telefon că a venit rezultatul ADN.
Fără doar și poate îi aparținea lui Joseph Pabon.
Când am primit mandatul de arestare, l-am sunat pe Al Titus
și i-am spus: „Gata. E timpul să-l arestăm.”
DISTRICTUL FINANCIAR
Locuia în Staten Island.
A ieșit de pe strada principală și a intrat pe una din străzile secundare.
L-am înconjurat.
Am ieșit cu armele
și l-am somat să oprească mașina.
Când l-am scos pe Pabon și l-am arestat,
iubita lui era și ea în mașină.
Poate că nu și-a dat seama atunci,
dar la un moment dat sunt sigur că și-a seama
că trăia cu un ucigaș.
Am salvat-o de la a fi următoarea victimă.
A fost o concluzie grozavă a unui caz lung,
care ne-a permis să-l prindem pe tip, ceea ce a fost bine,
că Pabon n-a mai fost liber.
Când am primit vestea
spunând că l-au arestat pe Joseph Pabon pentru crimă,
și toată lumea țipa de fericire și plângea,
eu…
Eram fericit, dar…
După ce am vorbit cu anchetatorul,
ne-am pus întrebări. „De ce ar face așa ceva?”
Lucram cu el de un an și jumătate.
Mereu ne salutam dimineața.
Mereu vorbea cu mine la recepție, își făcea mereu treaba.
N-am avut niciodată o problemă cu el.
Nu i-am făcut nimic
ca să vrea să-i facă rău surorii mele.
Nu credeam că e dușmanul meu. Era colegul meu.
A fost adus înapoi,
plasat într-o celulă a Secției 1 a brigăzii de detectivi.
Toată lumea e entuziasmată.
De-abia așteptam să-l interoghez.
Voiam să recunoască ce a făcut.
Era ceva personal pentru mine.
Din păcate, și-a invocat dreptul la avocat,
și nu am mai avut șansa.
Dar la proces, Joseph Pabon a fost condamnat
la 25 de ani de închisoare pe viață și…
asta e o soartă pe care o merită.
Când au spus că e vinovat,
pur și simplu am cedat.
Am cedat cu toții.
Nu i-a părut rău.
Râdea când se uita la noi.
Chiar mi-a frânt inima.
A fost nevoie de toată puterea mea…
ca să nu mă năpustesc la el.
Voiam să-i dau un pumn în ceafă.
Voiam să-l sugrum.
Pabon nu a răspuns la întrebarea de ce a făcut asta.
Până în ziua de azi, încă așteptăm răspunsul.
Care a fost scopul? Mama i-a făcut ceva?
A spus ceva care l-a supărat?
De ce?
Cred că a explodat.
Cred că a avut un moment de furie.
Așa cum a mai avut probleme cu femeile.
A luptat pentru viața ei. Știu că așa a fost.
În ultimele momente, știu că era foarte speriată.
Dar s-a dus.
Nu se mai întoarce.
Viața mea nu a mers înainte.
O simt în fundul stomacului.
Încă nu înțeleg ce s-a întâmplat.
A schimbat familia pentru totdeauna.
Să investighez acest caz și să-i văd pe ei și durerea lor și…
toată munca depusă ca să-l găsim pe cel care a făcut-o…
Va rămâne…
Va rămâne cu mine pentru totdeauna.
Îmi amintesc că, în copilărie, mă gândeam că NYPD era
cea mai mare bandă din New York.
Dar, după ce am lucrat cu ei atâția ani,
mi-am dat seama că sunt mai degrabă o familie.
Nu există suficientă înțelegere pentru ceea ce face poliția.
Nu sunt forțele opresive.
Iar comunitatea nu e o adunătură de sălbatici
pe care trebuie să-i atacăm.
EDUCĂM PENTRU DREPTATE
La câțiva ani după proces,
m-am pensionat cu scopul de a face tot posibilul să unesc cele două entități.
Am trecut de la detectiv Titus la doctor Titus,
predând la Colegiul de Justiție Penală John Jay…
O arestare înseamnă înlăturarea libertății cuiva.
...colaborând cu viitoarele forțe de ordine.
Ascultați toate faptele și dovezile,
pentru a stabili dacă o persoană e sau nu vinovată,
nu doar pe baza aspectului lor sau a unor prejudecăți stereotipice care…
Scopul meu e să te fac să înțelegi
că există multe perspective diferite.
Unele sunt ca ale tale. Unele sunt diferite de ale tale.
Și când intri în poliție, trebuie să recunoști asta.
Nu-i poți trata diferit pentru că sunt din alt loc.
Ca studenții să înțeleagă lumea în care vor ajunge.
Asta e important pentru mine.
Lucrăm pentru binele tuturor
pentru a face lumea mai bună și mai sigură.
URMEAZĂ
Cred că vina de supraviețuire după 11 Septembrie
m-a motivat să plec în Orientul Mijlociu.
Am lucrat în cadrul Marinei.
În ultimul turneu în Afganistan,
am primit un telefon care mi-a spus că vor redeschide cazul Howard Pilmar.
A fost ucis în birou.
Nu știam pe nimeni care l-ar vrea mort,
care ar vrea să fie ucis așa.
Sunt puține cazuri nerezolvate la care mă gândesc,
dar la cazul Pilmar m-aș gândi și după ani.
Aproape că-i dădusem de cap.
Cred că fiecare detectiv are câte un caz căruia nu i-a dat de cap
și devine un fel de Moby Dick al carierei lui.
Howard a fost măcelărit ca un porc într-un țarc,
ca un animal.
Subtitrarea: Andra Foca