PÅ ØYA MANHATTAN
FINNES DET TO ETTERFORSKERGRUPPER SOM JOBBER MED DRAP:
MANHATTAN NORD OG MANHATTAN SØR.
DE ETTERFORSKER DE MEST BRUTALE OG VANSKELIGSTE DRAPENE.
DETTE ER DERES HISTORIER.
7. JULI 2009
Moren min jobbet som vaskedame på Two Rector Street.
Hun jobbet fra 17.00 til 23.00.
Den 7. juli, rundt 22.30,
får jeg en telefon fra kollegaen hennes, Rosa,
som spurte om moren min var hjemme.
"Hva mener du? Hun er ikke hjemme. Er hun ikke på jobb? Hun skal være det."
"Nei", sa hun.
De skulle spise lunsj rundt 19.00.
Så hun lurte på hvorfor telefonen var av.
Den gikk til telefonsvareren.
Jeg ringte tantene og onklene mine.
Vi ble enige om å skynde oss til jobben hennes for å se om vi fant henne.
På dagtid jobbet jeg på Two Rector som sikkerhetsvakt.
Så jeg gikk til etasjen hun jobbet på.
Jeg roper navnet hennes ut i bygningen, gangene
og bakerst i kjelleren.
Jeg lytter etter hva som helst.
Kanskje hun var skadet. Kanskje jeg ikke hørte henne.
Folk så henne komme inn i bygningen, men vi ser henne ikke dra.
Vi snakket med sikkerhetsvakten som var der da,
og han sa han ikke så moren min komme ut av bygningen.
Så begynte vi å ringe politiet.
Hun var borte.
Hver eneste sak stjeler en bit av sjelen din.
Du kan ikke ha denne jobben om du ikke bryr deg.
Du vil finne sannheten. Det er det etterforskere gjør.
Jeg har alltid likt å se bak fasaden.
Hva skjedde egentlig?
Det er viktig for familier å vite hvem som drepte slektningene.
Det er min jobb.
I New York er NYPD…
Det er det største.
DRAPSSAKER
Hver dag når jeg kjører til jobb og er på vei til byen,
ser jeg bysiluetten, og jeg sier alltid:
"Jøss, jeg er drapsetterforsker i NYPD i New York."
Jeg vokste opp i et hardt strøk i South Jamaica, Queens.
Det var dop der. Det var prostitusjon. Det var gjenger.
Og det var en avgjørelse jeg måtte ta, å velge utdannelse fremfor gata
og bli politi.
8. JULI 2009 ERIDANIA SAVNET: 10 TIMER
Den 8. juli 2009 kommer vi på jobb klokken åtte om morgenen.
Telefonene ringer i ett sett. Vi blir oppringt av 1. distrikt,
av One Police Plaza og av kriminalpolitisjefens kontor.
Alle prater om en savnet vaskedame i finansdistriktet.
Jeg tror folk er oppslukt
av det som skjer på børsen i det området.
Det som skjer, og det raske tempoet,
og den store rikdommen som overføres, sånne ting.
Det er den sexy delen av det, men du har arbeidere i kulissene.
Etter at hvitsnippfolket drar hjem, er det folk som vasker.
Det er folk som mopper, det er folk som reparerer,
folk som har familier som jobber hardt for å tjene penger.
Etterforskere rykket ut til Two Rector Street.
Vi har ikke noe informasjon i starten.
Alt vi vet, er at vi har en som ikke kom hjem.
Utenfor bygningen samler en av sjefene alle sammen
og gir oss et kort sammendrag av hendelsene.
Vi finner ut at kvinnen som er savnet, er en kvinne ved navn Eridania.
Førtiseks år gammel.
Hun jobbet fra 17.00 til 23.00.
Og i løpet av skiftet forsvant hun.
Noe av det som skilte seg ut da jeg kom til bygningen,
var at kvinnens familie var her
bare noen timer etter at de ikke fikk tak i henne.
Det ser man sjelden i New York. Man merket at de hadde tette bånd.
Søsteren min er 17 år eldre enn meg.
Hun hjalp alltid til og hjalp med å passe på meg.
Hun var en flott søster og en flott mor.
Hun ville aldri forlatt familien. Umulig.
Familien sa at etter jobb dro hun rett hjem.
Så det var veldig uvanlig for henne å dra fra jobb uten å si fra til noen,
spesielt kollegaen.
Det bekymret alle.
Det var så ulikt henne å bare bli borte slik.
Å ikke svare på mobilen.
Jeg var veldig bekymret.
Jeg hadde jobbet der i 1,5 år. Søsteren min i omtrent seks måneder.
Jeg kjenner bygningen godt.
Den kvelden hun forsvant, finkjemmet vi hele bygningen,
etasje for etasje.
Jeg gikk tilbake til kjelleren
og så opp, jeg ropte navnet hennes…
Men det var så stille.
ERIDANIA SAVNET: 12 TIMER
Stedet der hun forsvant, er i hjertet av finansdistriktet.
Politiet tar det selvsagt veldig alvorlig.
Enhver sak i Manhattan sør, alt sør for 59th Street,
virker alltid forsterket.
Jeg visste at dette ville få mye oppmerksomhet i media.
Kollegene hennes sier at hun alltid spiser middag med dem på skiftet.
Men sist gang de så henne, var rundt åtte. Ingen har sett henne siden.
Man må gjennomsøke hver etasje, og bygningen må evakueres.
Så alle, alt personell, dressene, vaskepersonalet, heisoperatørene,
alle som var der inne, måtte ut da søket ble utført.
Det kan være et lik der. Vi vet ikke.
Det er litt skummelt.
Noe av det som gjorde stedet, Two Rector Street,
så unikt for en savnetsak,
var at det er som et uavhengig miljø.
Så det er bare visse veier ut, visse veier inn,
og alt annet er bare opp.
Det er en vanskelig oppgave å gjennomsøke den bygningen
etter noen eller noe, for den er 26 etasjer høy.
Det var alle mann på dekk.
Etterforskere ble hentet fra andre avdelinger.
Ikke bare drapsavsnittet, men også 1. distrikt,
det kom etterforskere fra Midtown sør og nord.
Alle er involvert.
Men i tillegg har du helikoptre i lufta.
Det var en omfattende gjennomgang av bygningen, fra topp til bunn,
alle kriker og kroker.
Da de gikk inn i skapet hennes, så vi at vesken hennes fortsatt var der.
Jeg hadde en mor og fire søstre. De drar ingen steder uten den veska.
Som et vedheng. Så det utløste bjeller og alarmer.
Så ble vognen og hårspennen hennes funnet i åttende etasje.
Hvorfor lå den på gulvet?
Var det en kamp?
Kanskje det er et slags seksuelt overgrep, og personen holder henne som gissel.
POLITI SPERREBÅND
Vi må snakke med folk.
Vi må vite hvem de ansatte i bygget, som jobber for selve bygget, er.
Hvem var der under Eridanias skift?
De som jobbet i bygningen da,
ville jeg kategorisert som vitner eller interessante personer, om du vil.
Vi har mange forskjellige tanker i hodet, men vi vet at det er viktig å være raske.
Jo lenger det tar, jo mindre sannsynlig er det at hun lever.
ERIDANIA SAVNET: 14 TIMER
Vi visste at om hun forlot bygningen,
ville hun bli fanget opp på et av de mange opptakene ved inngangene.
Det var 32 kameraer i denne bygningen.
Så 32 kameraer, åtte timer per klipp som du vil sjekke,
som du virkelig vil se på, det er kjedelig.
Vi sendte inn vår beste mann.
Brian MacLeod, kjent som "videoguden". Han er en fantastisk etterforsker.
Brian er en særegen fyr.
Det er en viktig jobb.
Ikke alle klarer det og takler det vi har med å gjøre.
Jeg skal knuse den flua. Jeg sier det.
Brian er intens.
Når han fokuserer, tar han på headsettet og hører på heavy metal.
Headbanger?
Da jeg var yngre, hadde jeg en hockeysveis, så…
Jeg hørte alltid på heavy metal på jobb, hele dagen.
Han har tålmodigheten og fliden
til å sitte der og stirre på skjermen i timevis.
Vi visste at om hun forlot bygningen,
ville han finne henne eller noe annet som kan ha virket mistenkelig.
Du vil ikke overse noe. Ett bilde er at som skal til.
Jeg tok den.
Det er kjedelig. Det er tidkrevende.
Du blir sliten i øynene. Men jeg hadde tålmodigheten til det.
Eridania ble sett på vei inn i en heis
for å starte skiftet i de øverste etasjene.
Tror det var rundt 17.12.
Men hun blir ikke sett på video igjen.
Hun blir ikke observert på vei ut av heisen.
Ikke på vei ut av bygningen.
Hvor er hun?
ERIDANIA SAVNET: 19 TIMER
For å forstå henne bedre
tar du en total bakgrunnssjekk, finner ut om forhold,
om de hadde økonomiske problemer, alt du kan om offeret.
Fra familien fant vi ut at Eridania var fra Den dominikanske republikk.
Moren min ble født i Santo Domingo.
Hun kom til USA i 1973.
Hun giftet seg med min far, Jeronimo Figueroa,
og hun fikk tre barn.
Hun sluttet faktisk å gå på skolen for å ta vare på oss.
Hun var matriark. Matlagingen hennes var uslåelig.
Jeg gledet meg alltid til den på høsttakkefesten, nyttårsaften og julen.
Samme hva det gjaldt, ville hun alltid samle familien.
Dette vekket minner om mamma.
Hun var selv innvandrer fra Panama
og hadde småjobber til hun fikk etablert seg
for å forsørge familien og sørge for at vi hadde alt vi trengte.
Jeg kan se for meg noe skje med mamma og hvordan jeg ville taklet det.
Det gjorde saken veldig personlig.
Jeg slet med hodet.
Jeg var deprimert, jeg hadde panikk.
Jeg ba til Gud om at mamma skulle komme når som helst.
Vi fant ut at Eridania var skilt
og senere kom i kontakt med eksmannen igjen.
Så vi pratet med familien hennes.
Han var ikke på Two Rector Street.
Så jeg tenkte: "Hvorfor er han ikke her,
når døtrene og broren er her?"
Han er vår første mistenkte,
og vi må avhøre ham, finne ut hva han vet.
Foruten ektemannen, sa familien flere dager tidligere
at Eridania
trodde hun ble forfulgt av noen som jobbet i bygningen.
Søsteren min sa hun fikk litt dårlige vibber.
Hun nevnte at en fyr så på henne da hun tok heisen opp for å vaske.
Nyhetsreporteren kom til huset for å intervjue oss.
Barna sier at moren var nervøs for en mann
som også jobbet på Rector Street og som hun trodde forfulgte henne.
Han så rart på henne, og hun var nervøs.
15 ÅR GAMMEL
Han stirret på henne mens hun vasket.
Hun sa at noen gjorde henne redd og fulgte etter henne.
Personen gjorde det to ganger,
men Eridanias datter fortalte
at et par dager før hun ble meldt savnet, hadde han prøvd å prate med henne igjen.
Familien er selvsagt veldig redde angående situasjonen.
Hun var så opprørt og bekymret at hun sa det til familien.
Jeg sa: "La meg prøve å finne ny jobb til deg."
Hun sa ok.
Om det ikke funket om en uke, skulle hun slutte.
Hun var villig til å si opp fordi hun følte seg utrygg.
Og det at det skjedde flere ganger…
Ville han overfalle henne, ta henne, bortføre henne?
Hvor langt er han villig til å gå?
Vi vet at stalkeren kjenner bygningens utforming,
utgangene og inngangene.
Det er en som var der daglig og visste hvor folk beveget seg når,
når bygningen stengte, når den åpnet, hvem som var der og når.
Det ble veldig viktig
å identifisere denne personen så fort som mulig.
Mens vi lette, ble etterforskere sendt ut
for å prate med Eridanias mann og bekrefte hvor han var.
Historien hans var at han jobbet til rundt åtte den kvelden,
og så dro han hjem til leiligheten deres.
Han var den eneste som ble hjemme for å se om hun kom hjem.
Etterforskerne klarte å bekrefte hvor han var og legge den ballen død.
Da var vi sikre på
at han ikke hadde noe med Eridanias forsvinning å gjøre.
I mellomtiden fikk vi kontakt med stalkeren.
Vi tok ham med opp og plasserte ham på avhørsrommet.
Han hevdet at han spilte bordtennis med venner
den kvelden, mens Eridania var på jobb.
Og alle de han hevdet deltok på det arrangementet,
som var der med ham, ble også avhørt.
Og de fikk utelukket ham som en mulig mistenkt.
9. JULI 2009 ERIDANIA SAVNET: 2 DAGER
Nå måtte vi øke innsatsen og prøve å finne Eridania,
på omhyggelig vis, med hundepatrulje.
Alle vet at når de henter inn hundene, finner de det om det er noe der.
Da hundene gikk gjennom 14. etasje,
fikk de to treff på det tekniske rommet,
hvor klimaanlegget og oppvarmingssystemet er.
De fikk nødpersonell
og alle du kan tenke deg til å fokusere på den etasjen.
Vi ventet bare på beskjed om at de fant noe, noe vi kunne bruke,
noe som ville fortelle oss mer enn det vi hadde.
Det var feiltreff med hundepatruljen.
Veldig frustrerende.
Og du føler med familien fordi du vet at de bare…
Hver dag som går, hver time som går, minker håpet deres.
Hvert sekund som gikk, hvert minutt, ble familien overveldet.
Alle er redde. Ingen spiser.
Liksom…
Alle frykter det verste.
1. DISTRIKT POLITIAVDELING
Det var så mange kameraer. Hundrevis av timer med video.
Jeg har brukt timevis på å se på videoovervåkningen, om og om igjen,
for å være sikker på at ingenting ble oversett.
Jeg leter etter bevis, alt som er mistenkelig.
Og den eneste som var…
Oppførselen hans var litt rar. Det var vaktmesteren.
Du ser ham jobbe med fraktheisen. Så ser du ham i kjelleren.
Du ser ham gå til vedlikeholdsrommet, som også er garderoben hans.
Jeg fulgte hvert eneste kamera som fanget ham
mens han var i bygningen.
Og han forsvant i flere minutter.
Det kan ha gått rundt 45 minutter.
Og plutselig, litt etter åtte, ser man ham i kjelleren.
Men han blir ikke filmet når han kommer fra heisene,
verken i kjelleren eller i lobbyen. Han kunne bare ha kommet seg dit fra trappen.
Oppførselen på videoen var… "Hva foregår her?"
Vi er veldig mistenksomme.
Det var nødvendig å få ham inn.
Han var definitivt en interessant person med tanke på hvor Eridania var.
Den personen var Joseph Pabon.
Jeg ringte ham, og han sa at han ville snakke med oss.
Så det jeg ville, var å dra tilbake til stasjonen
så vi er i et mer kontrollert miljø.
Da Joseph Pabon kom inn, sa han at han jobbet med fraktheisen,
og han tok med vaskedamene
og slapp dem av i etasjene de skulle vaske på.
Han forklarte at han slapp henne av i åttende etasje…
…der de fant vognen og hårspennen hennes.
Det var siste gang han så henne.
Det var juli.
Du kunne svettet i en iglo. Det var så varmt.
Jeg må ha på dress fordi jeg er etterforsker.
Om jeg kunne hatt på meg et par sandaler og badetøy…
Jeg er med.
Men han hadde på en termisk langermet skjorte og en T-skjorte over.
Jeg tenkte han var gal.
Han var kledd for snøballkasting, og det var juli.
Og det plaget meg hele tiden mens jeg snakket med ham.
Jeg ba ham ta av seg skjorta. Vi fikk ham til å ta den av.
Han hadde kloremerker på skuldrene, halsen, andre deler av overkroppen.
Jeg spurte om han kunne forklare det.
Han sa at på tirsdag kveld, da Eridania ble meldt savnet,
ble han gitt ansvar for fraktheisen, så bygningsfolkene kunne ta den.
Han påsto at han hjalp dem med vogner med armeringsjern og bjelker.
Så jeg sa: "Du er en 32BJ-fyr. Du er fagforeningsfyr, ikke sant?"
Han sa ja.
Og jeg vet, for jeg kommer fra en familie som…
En fagforeningsfamilie.
Jeg vet at når du har én jobb, men gjør en annen, får du problemer.
Du rører ikke noe annet enn heisspaken eller trykker på en knapp.
"Og du hjalp dem på og av med vognene?"
Det var ufattelig. Jeg trodde ikke på ham i det hele tatt.
Jeg prøvde å trygle.
"Om du gjorde noe, eller hun er et sted i bygningen,
fortell oss hvor. Vi henter henne.
Kanskje vi kan få henne tilbake til familien."
Han fortsatte å si at han ikke hadde gjort noe.
Vi hadde avhørt ham i 14 timer da.
Vi spurte om han ville gi oss DNA.
Og det var greit for ham. Han tok en prøve av seg selv.
Han innrømmet ikke noe kriminelt eller noe sånt.
Så vi måtte la ham gå.
Vi kan ikke sikte ham,
men jeg sa til mine overordnede at vi tror
at han er vår fremste mistenkte.
Og da begynte vi å skygge Joseph Pabon
og følge med på hvor han var, for han kunne holde henne et eller annet sted.
Han kan ha henne hjemme hos seg.
Han kan ha henne i en annen bygning eller et annet sted.
Vi satte et par etterforskere på ham for å skygge ham
og følge med på hvor han var.
Vi ville ha 24-timers-overvåkning av Pabon.
Så vi har forskjellige skift.
Om han gikk til høyre eller venstre, gjorde jeg det òg.
Når han gikk inn på en diner, hvis han ble der for lenge,
sendte vi noen inn for å sjekke at han var der,
og vi prøvde ikke å være diskré.
Det var helt greit at han visste at vi skygget ham.
Det var som katt og mus, oss mot ham. Vi ville ikke tape.
Vi hadde lett etter henne i et par dager. Vi finner henne ikke på video.
Vi finner ikke opptak av at hun går.
Vi sjekket alle kriker og kroker i bygningen, og vi fant henne ikke.
Det gir ikke mening nå.
Ikke bare gikk luften ut av oss,
det gjorde også jobbene våre mye vanskeligere.
Det betyr at i stedet for at Two Rector Street var stedet
der all etterforskning skulle finne sted, ble det nå New York.
Det ble plutselig enda større.
Det betyr flere ressurser og en større etterforskning.
Hun kan være hvor som helst.
Vi bestemte oss for å utvide videoovervåkningen.
Ser vi henne gå opp Trinity Street?
Ser vi henne gå opp Greenwich Street?
Ser vi henne gå ned Rector Street, øst eller vest?
Men det bar ikke frukter. Det… Vi så henne ikke.
"Hvorfor finner jeg dem ikke? Hva overser jeg?
Hva overser vi som gruppe?"
For det er så mange som jobber på saken.
WALL STREET STASJON
Under søket, nord for Rector Street, lå det en butikk,
og vi fant video av Joseph Pabon fra tirsdagen Eridania forsvant.
Vi fikk en kopi av kvitteringen,
Joseph Pabon hadde kjøpt alkohol i den butikken.
Det er mulig Eridania kom over ham mens han drakk.
Kanskje det ble en krangel, og han ble voldelig.
Et "å faen"-øyeblikk.
"Nå må jeg dekke over dette." Så det er reaktivt.
Men vi hadde ikke skjellig grunn til arrestasjon.
Vi har fortsatt ikke et lik.
Vi har fortsatt ikke en faktisk forbrytelse.
Vi skal bare fortsette å skygge ham som vi har gjort.
10. JULI 2009 ERIDANIA SAVNET: 3 DAGER
Vi ser nå på områder der et lik kan bli dumpet,
heller enn et sted noen kan rømme til.
Vi trodde kanskje hun ble lagt i en av søppelcontainerne.
Og de blir hentet av et privat sanitetsfirma.
Vi sendte etterforskere til Pennsylvania for å gå gjennom søppelfyllingen.
Familien har følt på alt denne uken.
Et omfattende søk ble utført da politiet gjennomsøkte en fylling
i Pennsylvania hvor søppel fra bygningen dumpes.
Jeg kunne ikke tro det.
Moren min var ikke søppel.
Jeg tenkte: "Herregud, kan mamma være der?"
Fryktelig…
Om noen kan gjøre det mot henne.
Til syvende og sist var hun ikke der, og det var ikke flere bevis
vi kunne bruke for å prøve å finne Eridania Rodriguez.
Siden de sa at ingen ble funnet der, følte jeg fortsatt litt håp.
Eridania Rodriguez har ikke blitt sett.
Politiet tror hun sannsynligvis er død.
Akkurat nå går familien gjennom det. Vi venter på svar.
Det ble en stor sak.
Og når du har en stor sak, og pressen stiller spørsmål
til politiet… "Hva foregår her?"
Det var mye frustrasjon. "Hvor i helvete er hun?"
Presset var høyt.
Så mye ressurser ble brukt på saken
at det ikke kunne opprettholdes på det nivået.
Etterforskere måtte tilbake til sakene sine.
Politiet må patruljere i gatene.
Avdelingen skulle begynne å fjerne ressurser fra dette
for å bruke dem andre steder.
Ikke bare løser vi ikke saken, det ser heller ikke bra ut for NYPD.
Nå begynner vi å få litt kjeft fra sjefene våre.
"Faen", tenkte vi. Ikke sant?
Matarazzo, som var sjef for Manhattans kriminalpoliti,
tok oss inn til et møte.
Og på et tidspunkt snudde Matarazzo seg og sa:
"Hei, John. Vel, hva foregår?
Hva tror du? Hvor er hun?"
Jeg snudde meg og sa: "Hun må være i bygningen."
Han sa: "La oss gå gjennom bygningen igjen."
11. JULI 2009 SAVNET: 4 DAGER
På'n igjen. Vi gjennomsøker bygningen. Hun forlot den ikke.
"Gå inn. Finn ut hvor faen hun ble av."
Og de tilkalte 10 førstebetjenter og 100 betjenter
for å søke gjennom alle kriker og kroker i bygningen,
etasje for etasje.
Vi var alle investert.
Vi tilbrakte så mye tid med familien, med hele saken.
Alle ville at utfallet skulle bli positivt.
Dessverre var det ikke det som skjedde.
Jeg fikk en telefon fra en etterforsker i 9. distrikt.
Han sa: "John, jeg er i 12. etasje. Jeg gikk nettopp ut av heisen.
Du bør komme opp hit."
Tolvte etasje var under konstruksjon.
Bare vegger, du vet, bare betong. Ingen kledning, ingen møbler.
Da jeg gikk ut av heisen,
luktet det død i den etasjen.
Og etterforskeren sa: "Ta en titt på innsiden."
Og jeg ser litt blod
og rester komme fra klimaanleggkanalen.
Vi fikk ESU og åstedsgranskere til å komme.
Og vi åpnet klimaanleggkanalen, og hun lå på innsiden.
Nå vet du sikkert at du har et drap.
Det opprinnelige søket, hundene fant ikke på lukten de merket.
Luften passerte og steg.
Under det andre søket var luftekanalen av,
og luften sto stille der Eridania ble funnet i 12. etasje.
Dessverre var det nedbryting på gang,
og det gjorde fysisk identifisering umulig.
Men på det tidspunktet kan vi anta at det er Eridania.
Hun var bundet, hendene bak ryggen, munnen teipet med gaffateip.
Gaffateipen var ikke vanlig gaffateip.
Den var nesten som et sperrebånd. Gul og svart.
Merkelig nok hadde Eridania et krusifiks som hun pleide å ha rundt halsen,
og det var i munnen hennes.
Det var mange som trodde
at det kunne ha vært en ritualistisk hensikt.
Når du tenker på å gjøre det mot en person, og…
Fy søren. Han la henne i klimaanleggkanalen.
Hvem tenker på å gjøre noe så ekstremt? "Sånn skal jeg gjemme henne."
Rettsmedisineren var her for å fjerne liket.
Politiet har vært her i hele dag.
Vi venter på å høre hvem de fant.
ERIDANIAS BROR
Mange håper fortsatt at det ikke er henne, men… Jeg har en dårlig følelse.
Moren min ble funnet.
Hun ble funnet i en klimaanleggkanal,
bundet som et dyr.
Jeg slo i kjøkkenbordet, og brødrene mine prøvde å holde meg fast.
Det var bare gråting uten stans.
Hvordan kan noen gjøre dette mot noen,
når alt hun har gjort, er å alltid være der for andre?
Hun var så snill, så kjærlig.
Hun brakte alltid glede til alle.
Hva gjorde hun for å fortjene dette?
Jeg ser for meg at hun ropte.
Prøvde å rope etter hjelp,
men i den bygningen kan du rope alt du vil,
de hører deg ikke.
Jeg sa: "Vi skal få rettferdighet for moren din.
For Eridania fortjente ikke det som skjedde her."
RETTSMEDISINSK KONTOR
Jeg fikk i oppgave å overvære obduksjonen.
Jeg visste at det som ble funnet der, definitivt ville hjelpe saken.
Først og fremst dødsårsaken, og så rettsmedisinsk informasjon.
Seksuelt overgrep ble utelukket.
Ingen tegn til stump vold. Ingen knivstikking eller skuddsår.
Ingen brudd på skallen.
Tungebenet hennes var intakt.
Det var ikke gjort noe med en ligatur eller noe sånt.
Fordi Eridania var så sammenklemt, bundet,
var hodet presset fremover, og nakken var bøyd.
Hun var teipet, så hun fikk ikke så mye luft.
Så man mente at kvelning var dødsårsaken.
Hun var nok i live da noen teipet henne fast,
løftet henne opp,
la henne i klimaanleggkanalen og lukket den igjen.
Jeg… Ja, det bare…
Jeg ble lei meg, for da jeg var i den kjelleren
og så opp på den kanalen,
ropte jeg navnet hennes og prøvde å lytte etter henne.
Og hvis hun fortsatt var i live, kunne hun ikke
rope tilbake, si navnet mitt eller rope etter hjelp, for
teipen dekket munnen hennes.
Folk sier: "Det er ikke din feil, ikke tenk sånn."
Men sett deg selv i min posisjon.
Siste gangen jeg snakket med søsteren min, hadde hun en rar følelse.
Jeg ba henne gi meg et par dager til å finne henne en jobb et annet sted.
Og så skjer dette.
Jeg gjorde feil der også.
Jeg lot henne ikke slutte,
og jeg lette ikke på det stedet i 12. etasje.
Heldigvis hadde vi fortsatt en interessant person igjen.
Joseph Pabon hadde ikke alibi.
Han jobbet i Two Rector Street mens Eridania jobbet.
Joseph Pabon var den eneste som hadde uforklarlige kloremerker på kroppen.
Under en obduksjon tar de DNA-prøver.
De tar negleklipp
for å se om det er DNA som ikke tilhører offeret der.
Det eneste problemet med det er… Du får ikke svar på 15 minutter.
Vi måtte vente på resultatene, og vi håpet
at vi ville få en kobling mellom Joseph Pabon
og DNA-prøvene som ble tatt av Eridania.
Da vi undersøkte Joseph Pabon nærmere,
fant vi flere tilfeller av vold mot kvinner.
I ett tilfelle, etter en krangel med ekskjæresten,
tok han en bowlingkule og knuste vinduene på bilen hennes.
Det fikk oss virkelig til å føle
at det var mulig at han hadde et sammenbrudd eller problem
som gjorde at han mistet kontrollen med Eridania.
VI skygget ham allerede etter at vi avhørte ham,
så vi alltid var sikre på at vi visste hvor han var.
Nå er vi definitivt på ham til vi får tilbake DNA
som viser, hinsides rimelig tvil, at det er ham.
Det ville vært en stor katastrofe om vi hadde mistet ham,
og DNA-et kom tilbake uten at vi hadde ham.
Her har vi en fyr som muligens begikk denne avskyelige handlingen.
Bandt fast denne kvinnen, kvelte henne.
Likevel lever han sitt normale liv som om ingenting har skjedd.
Men noe annet som også var urovekkende, var at
om han hadde utført vold i nær relasjon, kunne han angripe sin nye kjæreste.
17. JULI 2009 10 DAGER ETTER DRAPET
Den 17. juli fikk jeg en telefon om at DNA-prøvene var tilbake.
Det ser ut som sjansen er to milliarder mot én at det er Joseph Pabon.
Da vi fikk arrestordren, ringte jeg til Al Titus
og sa: "Kjør. På tide å arrestere ham."
FINANSDISTRIKTET
Han bodde på Staten Island.
Han kjørte av hovedgaten og inn i en av bakgatene.
Vi omringet ham.
Vi gikk ut med våpnene trukket
og ba ham stoppe bilen.
Da vi endelig arresterte Pabon, var kjæresten også i bilen.
Hun innså det kanskje ikke da,
men på et eller annet tidspunkt innså hun nok
at hun bodde med en drapsmann.
Vi reddet henne muligens fra å bli det neste offeret.
Det var en flott avslutning på en lang sak
som gjorde at vi fikk tatt ham, og det var bra.
Vi fikk Pabon vekk fra gaten.
Da vi endelig fikk nyhetene
om at de hadde arrestert Joseph Pabon for drap,
og alle ropte av glede og gråt,
var jeg bare… Jeg var glad, men…
Da vi hadde snakket med etterforskeren,
stilte vi spørsmål. "Hvorfor gjorde noen dette?"
Jeg jobbet med fyren i ett og et halvt år. Han sa alltid god morgen.
Han pratet alltid med meg i resepsjonen, gjorde alltid jobben sin.
Jeg hadde ingen problemer med ham. Jeg gjorde aldri noe mot ham
som skulle tilsi at han skadet søsteren min.
Jeg trodde ikke han var en fiende. Han var en kollega.
Han tas med tilbake,
settes i en celle hos etterforskertroppen i 1. distrikt.
Alle er faen så glade.
Jeg var så klar for et nytt forsøk med ham.
Han skulle innrømme hva han gjorde.
Det var personlig for meg.
Dessverre påberopte han seg sin rett til advokat,
og vi fikk aldri muligheten.
Men i rettssaken ble Joseph Pabon dømt
til 25 år til livstid, og
det er en skjebne han absolutt fortjener.
Da de sa at han var skyldig,
brøt jeg sammen.
Alle brøt sammen.
Han angret ikke. Han lo mens han så på oss.
Det knuste hjertet mitt.
Det krevde all min styrke…
All min styrke for ikke å angripe ham.
Jeg ville slå ham i bakhodet.
Jeg ville kvele ham.
Pabon svarte aldri på hvorfor han gjorde det.
Den dag i dag venter vi fortsatt på det svaret.
Hva var hensikten? Gjorde mamma noe mot ham?
Sa hun noe som gjorde ham opprørt?
Hvorfor?
Jeg tror han bare klikket.
Jeg tror han var sint i øyeblikket.
Som han var i de andre sakene med kvinner.
Hun kjempet for livet. Det vet jeg hun gjorde.
Jeg vet at hun var veldig redd i sine siste øyeblikk.
Men hun er borte.
Hun kommer ikke tilbake.
Livet mitt har ikke gått videre. Jeg føler det i magen.
Jeg forstår fortsatt ikke hva som skjedde.
Han forandret familien for alltid.
Å etterforske denne saken og se dem, sorgen deres, og
alt arbeidet vi la ned i dette for å finne fyren som gjorde det…
Det vil… Det vil jeg alltid tenke på.
Jeg husker at jeg vokste opp og tenkte på NYPD
som den største gjengen i New York.
Men etter å ha jobbet med dem i så mange år,
innså jeg at det var mer som en familie.
Det er ikke nok forståelse for hva politiet gjør.
De er ikke en okkupasjonsmakt.
Og lokalsamfunnet er ikke en gjeng barbarer som vi må angripe.
UTDANNING FOR RETTFERDIGHET
Et par år etter rettssaken
pensjonerte jeg meg med mål om å gjøre mitt beste for å samle de to gruppene.
Jeg gikk fra etterforsker Titus til doktor Titus
og underviste på John Jay kriminalcollege.
En arrestasjon er å fjerne noens frihet.
Jeg jobber med framtidig politi.
Hør alle fakta og bevis,
og avgjør så om en person er skyldig eller ikke.
Ikke bare basert på utseendet eller stereotypiske fordommer som…
Målet mitt er å få deg til å forstå
at det finnes mange forskjellige perspektiver.
Noen er som dine. Noen er veldig annerledes.
Og når du går inn i politiet, må du erkjenne det.
Du kan ikke forskjellsbehandle dem fordi de er fra et annet sted.
Så studentene forstår at dette er verdenen de skal ut i.
Det er det som er viktig for meg.
Jobbe for det felles beste så verden blir et bedre og tryggere sted.
NESTE GANG
Overlevelsesskyldfølelse etter 11.9 motiverer meg til å dra til Midtøsten.
Jeg var i marineinfanteriet. Og under min siste tjenestetid i Afghanistan
fikk jeg beskjed om at de ville gjenåpne Howard Pilmar-saken.
Han ble drept på kontoret.
Jeg visste ikke om noen som ønsket ham død,
som ville at han skulle bli drept slik.
Det er veldig få saker jeg fortsetter å tenke på fordi de er uløste,
men Pilmar-saken tenkte jeg på flere år senere.
Vi hadde det nesten.
Alle etterforskere har en sak de ikke fikk løst av en eller annen grunn,
og det blir karrierens Moby-Dick.
Howard ble slaktet som en gris i en binge, som et dyr.
Tekst: Ida Aalborg