MANHATTAN SZIGETÉN KÉT NYOMOZÓOSZTAG FOGLALKOZIK GYILKOSSÁGOKKAL.
AZ ÉSZAK- ÉS A DÉL-MANHATTANI.
A LEGBRUTÁLISABB ÉS LEGKOMPLEXEBB GYILKOSSÁGOKAT VIZSGÁLJÁK.
EZEK AZ Ő TÖRTÉNETEIK.
2009. JÚLIUS 7.
Anyám takarítónőként dolgozott a Rector Street 2-ben.
A munkaideje 17:00-tól 23:00-ig tartott.
Július 7-én, úgy 22:30 körül
Rosa, a munkatársa hívott fel telefonon.
Tudni szerette volna, hogy anyám itthon van-e.
Mondom: „Miért kérded? Nincs itthon. Nem dolgozik? Munkában kéne lennie.”
Ő meg: „Itt nincs.”
Este 7-kor együtt kellett volna vacsorázniuk.
Rosa furcsállta, hogy nem éri el telefonon.
Egyből a hangposta kapcsolt be.
Felhívtam a nénikéimet, a nagybátyáimat.
Megegyeztünk, hogy együtt megpróbáljuk megkeresni a munkahelyén.
Napközben biztonsági őrként dolgoztam a Rector Street 2-ben.
Felmentem arra az emeletre, ahol takarított.
Mindenhol kerestem, és a nevét kiabáltam. A folyosókon és az alagsorban is.
Próbáltam figyelni a neszekre, hátha sérülten fekszik valahol,
ahol nehéz meghallani.
Látták őt bemenni az épületbe,
de távozni nem.
Beszéltünk a szolgálatban lévő biztonsági őrrel,
de ő sem látta anyámat elhagyni az épületet.
Aztán hívtuk a rendőrséget.
Sehol sem találtuk.
Minden egyes eset megsebzi a lelkedet.
Nem végezheted ezt a munkát, ha nem tekinted szívügyednek.
Ki akarod deríteni az igazságot.
Ez a nyomozók dolga.
Mindig szerettem a dolgok mögé nézni.
Kideríteni, mi történt.
A családok számára fontos, hogy tudják, ki ölte meg a rokonukat.
Ez a munkám.
New Yorkban a rendőrség…
Erről van szó.
GYILKOSSÁGI ÜGYEK
Mikor reggelente munkába indultam a városba,
és elém tárult a horizont,
mindig azt mondtam magamnak:
„A mindenit! Gyilkossági nyomozó vagyok a New York-i rendőrségnél.”
NYUGALMAZOTT GYILKOSSÁGI NYOMOZÓ DÉL-MANHATTAN
A queensi South Jamaica egyik durva környékén nőttem fel.
Volt ott minden. Drog, prostitúció, gengszterek…
Végül meg kellett hoznom egy döntést,
és az utca helyett a tanulást választottam.
Így lett belőlem zsaru.
2009. JÚLIUS 8. ERIDANIA 10 ÓRÁJA TŰNT EL
2009. július 8-án reggel nyolckor érkeztünk meg a munkába.
Őrületes módon csörögtek a telefonok. Hívtak az 1-es körzetből,
a New York-i rendőrség központjából
és a nyomozóparancsnoki irodából is.
Mindenki egy, a pénzügyi negyedben eltűnt takarítónőről beszélt.
RECTOR STREET 2.
Szerintem azon a környéken
a nyilvánosságot leginkább a tőzsdei események foglalkoztatják.
Hogy mi folyik ott, hogy mekkora a pörgés,
mekkora összegek cserélnek gazdát, ilyesmik.
Ez ugye a dolog vonzó része, de a háttérben emberek teszik a dolgukat.
Miután a fehérgallérosok hazamennek, van például takarítószemélyzet.
Vannak takarítók, vannak karbantartók…
Családos emberek, akik keményen dolgoznak a megélhetésért.
A nyomozók a Rector Street 2-höz érkeztek.
Eleinte nem volt túl sok információnk.
Annyit tudtunk csak, hogy valaki nem tért haza.
Az épület előtt az egyik feljebbvalónk mindenkit maga köré hívott,
és röviden összefoglalta, mi is történt.
Megtudtuk, hogy egy Eridania nevű nő tűnt el.
Negyvenhat éves.
A munkaideje 17:00-tól 23:00-ig tartott.
És valamikor a műszakja alatt tűnt el.
Az egyik dolog, ami érkezésemkor feltűnt,
hogy jelen volt a hölgy családja…
NYUGALMAZOTT NYOMOZÓ
…alig pár órával azután, hogy nem tudták elérni.
New Yorkban nemigen látni ilyet. Látszott, hogy összetartóak.
A nővérem 17 évvel idősebb volt.
ERIDANIA ÖCCSE
Mindig lehetett rá számítani. A gondomat viselte.
Nagyszerű nővér és anya volt. Sosem hagyta volna el a családot. Kizárt.
A családja állítása szerint munka után
mindig hazament.
Nagyon szokatlan volt hát tőle
úgy távozni a munkahelyéről, hogy nem szólt senkinek,
főleg a munkatársának.
Ez mindenkinek nagyon gyanús volt.
Nem vallott rá, hogy így eltűnjön.
Hogy ne vegye fel a telefonját.
Nagyon aggódtam.
Másfél évig dolgoztam ott. A nővérem meg úgy hat hónapig.
Jól ismerem az épületet.
Az eltűnése estéjén átfésültük az egészet.
Emeletről emeletre.
Még az alagsorba is visszamentem,
felnéztem, és a nevét kiáltottam,
de minden csendes volt.
ERIDANIA 12 ÓRÁJA TŰNT EL
Az épület, ahol eltűnt,
a pénzügyi negyed szívében van.
A rendőrség természetesen nagyon komolyan vette az ügyet.
Minden dél-manhattani ügy,
minden, ami az 59. utcától délre történik,
valahogy hangsúlyosabbnak tűnik.
Biztosra vettem, hogy az ügy nagy médiafigyelmet kap.
A munkatársai szerint az esti műszakban mindig velük vacsorázott,
de nyolc órakor látták utoljára,
és azóta semmi hír róla.
Minden emeletet át kellett kutatni,
és az épületet ki kellett üríteni.
Vagyis az egész személyzetnek,
az üzletembereknek, a takarítóknak, a liftkezelőknek,
minden jelenlévőnek el kellett hagynia az épületet
a kutatás idejére.
Holttest is lehet itt a tudtunk nélkül.
Kissé ijesztő.
Az egyik dolog, ami a helyszínt, a Rector Street 2-t
annyira egyedivé tette egy eltűnt személy utáni keresésben az volt,
hogy az az épület olyan, mint egy önálló, zárt világ.
Csak néhány ki- és bejárattal rendelkezik, azokon kívül meg csak felfelé vezet az út.
Kifejezetten hajmeresztő feladat átkutatni azt az épületet
valaki vagy valami után, mert 26 emeletes.
Mindenkire szükségünk volt.
Más körzetek nyomozóit is segítségül hívták.
Nemcsak a gyilkosságiakat és az 1-es körzet nyomozóit,
hanem a városközpont északi és déli őrsének nyomozóit is.
Aki élt és mozgott, ott volt,
és ezt megfejelték a levegőben köröző helikopterek.
A pincétől a tetőig teljeskörűen átkutattuk az épületet,
minden zegét-zugát.
Eridania öltözőszekrényét kinyitva megtaláltuk benne a táskáját.
Anyám és a négy lánytestvérem sem mentek a táskájuk nélkül sehová.
Lényegében össze vannak nőve vele.
Ez egyértelműen megkongatta a vészharangokat.
Aztán megtalálták a szervizkocsiját és a hajcsatját a nyolcadik emeleten.
Vajon miért hevert a padlón?
Dulakodás zajlott?
Talán valamiféle szexuális erőszak történhetett,
és az illető túszul ejtette?
RENDŐRSÉG BELÉPNI TILOS
Ki kell kérdeznünk az embereket.
Meg kell tudnunk, hogy kik azok, akik valójában az épületben dolgoznak.
Ki volt ott Eridania műszakja alatt?
Az eset időpontjában az épületben tartózkodókat szemtanúként,
vagy ha úgy tetszik, érintett személyként kategorizáltam.
Sok minden járt a fejünkben,
de tudtuk, hogy szorít az idő.
Minél később találjuk meg, annál kisebb eséllyel lesz életben.
ERIDANIA 14 ÓRÁJA TŰNT EL
Tudtuk, hogy ha távozott az épületből,
akkor azt a bejáratnál található kamerák egyike biztosan felvette.
Harminckét kamera volt az épületben.
32 kamera egyenként nyolcórás felvételének áttekintése,
a teljes anyag végignézése igen fárasztó feladat.
Beküldtük hát a legjobb emberünket,
Brian MacLeodot, más néven a „Videóistent”.
Fantasztikus nyomozó!
Brian nagyon különös fickó.
Ez egy fontos feladat.
Nem mindenki képes rá. Megbirkózni azzal, amivel mi.
Agyoncsapom ezt a legyet! Komolyan mondom.
Brian heves fickó.
Ha koncentrál, beteszi a fülhallgatót a fülébe,
és heavy metalt hallgat.
Metálőrült? Hát, fiatalabb koromban mulletfrizurám volt, szóval…
A munkában folyamatosan heavy metalt hallgattam.
Megvan hozzá a türelme és a szorgalma,
hogy csak üljön ott, és órákon át a képernyőt bámulja.
Tudtuk, hogy ha elhagyta az épületet,
akkor Brian kiszúrja őt, vagy bármi mást, ami gyanúsnak tűnik.
Nem akarsz lemaradni semmiről. Egyetlen képkockáról sem.
Elkaptam.
RECTOR STREET 2.
Unalmas.
Időigényes.
Megerőlteti a szemed.
De megvolt hozzá a türelmem.
Megvolt, ahogy Eridania beszáll a liftbe,
hogy munkához lásson a felsőbb emeleteken.
Azt hiszem, úgy 17:12 lehetett.
De ennyi. Nem volt róla több felvétel.
Később sem látni őt kiszállni a liftből,
vagy hogy elhagyná az épületet.
De akkor hol van?
ERIDANIA 19 ÓRÁJA TŰNT EL
Hogy jobban megismerjük őt,
meg kell vizsgálnunk a hátterét, az emberi kapcsolatait,
hogy voltak-e anyagi gondjai…
Mindent meg kell tudni az áldozatról.
A családtól megtudtuk, hogy Eridania a Dominikai Köztársaságból származik.
Anyám Santo Domingóban született…
KUBA DOMINIKAI KÖZTÁRSASÁG
…és 1973-ban érkezett az Egyesült Államokba.
Hozzáment apámhoz, Jeronimo Figueroához,
és három gyermekük született.
Abbahagyta az iskolát, hogy rólunk gondoskodhasson.
Ő maga is matriarcha volt.
A főztje verhetetlen volt.
Alig vártam, hogy ehessek belőle hálaadáskor, újévkor és karácsonykor.
Mindegy volt az alkalom, de együtt akarta tudni a családot.
Ez emlékeket idézett fel a saját anyámról.
Ő maga is bevándorlóként érkezett ide Panamából,
és kisebb munkákból élt, míg meg nem vetette a lábát,
hogy gondoskodjon a családról, és hogy mindenünk meglegyen.
El tudom képzelni, hogy ha valami történne anyámmal,
arra én magam hogyan reagálnék…
Ez nagyon személyessé tette az ügyet.
Gondolkodni sem tudtam.
Teljesen letörtem. Pánikba estem.
Imádkoztam Istenhez, hogy anyám egyszerűen csak besétáljon.
Eridaniáról kiderítettük, hogy elvált,
de később újra összejött a volt férjével.
Ezért kikérdeztük a családját.
A férj nem volt a Rector Street 2-nél.
Az agyam legmélyén az mocorgott,
hogy vajon miért nincs itt, ha a lányai és az öccse itt vannak?
Ő volt a legelső gyanúsítottunk.
Ki kellett hallgatnunk, megtudni, hogy mit tud.
Emellett a család elmondása szerint néhány nappal korábban
Eridaniát valaki…
Eridania úgy hitte, hogy valaki, aki az épületben dolgozik, követi.
A nővérem szerint rossz érzések fogták el.
Említette, hogy valaki nézte őt,
ahogy beszállt a liftbe, mielőtt felment takarítani.
A riporter bejött a házba, hogy meginterjúvoljon minket.
FRISS HÍREK
A gyerekei szerint az anyja ideges volt egy férfi miatt,
aki szintén a Rector Street-i irodaházban dolgozott,
és akiről úgy hitte, követi.
Bámulta anyámat, amitől ő ideges lett.
15 ÉVES
Amíg ő takarított, a férfi bámulta.
Azt mesélte, hogy valakitől fél, valaki követi.
Az eset kétszer is megtörtént,
de Eridania lánya elmondta,
hogy pár nappal az anyja eltűnése előtt
az illető újra beszélni próbált vele.
A családot nyilvánvalóan sokkolta a helyzet.
Eridaniát is felzaklatta és aggasztotta a dolog,
ezért említette a családjának.
Azt mondtam: „Hadd szerezzek neked másik munkát!”
Ő meg: „Hát jó.”
Ha egy héten belül nem sikerül, kilépett volna.
Képes lett volna felmondani, mert nem érezte magát biztonságban.
És mivel az eset többször is megtörtént…
Megtámadná, elvinné, elrabolná az illető?
Meddig lenne hajlandó elmenni?
Főleg úgy, hogy a zaklatója ismerte az épület elrendezését,
és az összes ki- és bejáratot.
Olyasvalaki volt, aki nap mint nap ott volt,
tudta, hogy az emberek hová és mikor mennek,
mikor zárják be az épületet, mikor nyitják ki,
és hogy ki mikor merre van.
Nagyon fontossá vált,
hogy a lehető leghamarabb azonosítsuk az illetőt.
Amíg mi azt a fickót kerestük, nyomozókat küldtek
Eridania férjét kikérdezni, és ellenőrizni az alibijét.
Azt mondta, hogy aznap este úgy 20:00 óráig dolgozott,
aztán hazament a lakásukba.
Egyedül ő maradt otthon, hogy várja, hazamegy-e anyám.
Mivel hiteles volt az alibije, a nyomozók nem gyanúsították tovább.
Meggyőződtünk róla, hogy semmi köze Eridania eltűnéséhez.
Közben sikerült felvenni a kapcsolatot a zaklatóval.
Felinvitáltuk a nyomozócsoporthoz a kihallgatóhelyiségbe.
Azt állította, hogy aznap este a barátaival pingpongozott,
miközben Eridania munkában volt.
És mindenkit, akiről azt állította, hogy részt vettek az eseményen
és együtt voltak vele, alaposan és részletesen kihallgattunk.
Így végül ki lehetett zárni, hogy érintett lenne az ügyben.
2009. JÚLIUS 9. ERIDANIA 2 NAPJA TŰNT EL
Nagyobb erőket kellett mozgósítanunk Eridania megtalálására.
Akkurátusan, kutyás egységekkel.
Mindenki tudja, hogy ha hozzák a kutyákat, és van mit megtalálni, azok megtalálják.
A kutyák a 14. emeleten szaglászva
két esetben is szagot fogtak a gépházban,
ahol a légkondicionáló rendszer és a fűtési rendszer található.
Jöttek a sürgősségiek,
meg akit csak el lehet képzelni. Mindenki a 14. emeletre koncentrált.
Csak a bejelentésre vártunk, hogy végre találtak valamit.
Valami használhatóra,
amiből többet tudunk meg, mint korábban.
Lyukra futottunk a kutyás egységgel.
Nagyon elkeserítő.
És sajnálod a családot, mert tudod, hogy ők csak…
Minden egyes eltelt nappal, óráról órára
egyre kevesebb reményük marad.
Minden eltelt másodperc, minden perc
egyre jobban nyomasztotta a családot.
Mindenki meg volt rémülve. Senki sem evett.
Mintha…
A legrosszabbtól tartottunk.
1-ES KÖRZET RENDŐRKAPITÁNYSÁG
Rengeteg kamera volt. Több száz órányi videóanyag.
Hosszú munkaórákat töltöttem a videók megtekintésével,
újra és újra,
hogy meggyőződjek róla, hogy semmiről sem maradunk le.
Bizonyítékot kerestem. Bármit, ami gyanús.
És az egyetlen ember, aki…
Akinek szokatlan volt a viselkedése, az a karbantartó volt.
Látni, ahogy a teherliftben dolgozik. Aztán meg az alagsorban.
Látni, ahogy a műhelyébe sétál,
ahol egyben az öltözőszekrénye is van.
Minden felvételt megnéztem, amin szerepelt,
amíg az épületben volt.
És elég hosszú időre eltűnt.
Lehetett vagy úgy 45 perc is.
Aztán egyszer csak, valamivel este 8 után,
az alagsorban tűnt fel újra.
De nem a liftek felől érkezett.
Nem az alagsori vagy az előcsarnoki lift irányából.
Kizárólag a lépcsőházból kerülhetett oda.
Mintha az lenne a felvételen az arcára írva: „Mi folyik itt?”
Gyanúsnak találtuk a viselkedését.
Úgy éreztük, ki kell hallgatnunk.
Határozottan érintettnek tűnt Eridania eltűnésének ügyében.
Joseph Pabonnak hívták.
Felhívtam, és azt mondta, beszélgethetünk vele.
Az őrsön akartam találkozni vele,
egy jóval kontrolláltabb környezetben.
Amikor Joseph Pabon bejött oda,
azt mondta, a teherliftet kezelte,
azzal vitte a takarítónőket
a nekik takarításra kijelölt emeletekre.
Elmondta, hogy Eridaniát a nyolcadik emeleten tette ki…
NYOLCADIK EMELET
ahol megtalálták a szervizkocsiját és a hajcsatját.
Akkor látta utoljára.
Július volt.
Egy igluban is izzadni lehetett volna, olyan meleg volt.
Öltönyt kell viselnem, mert New York-i nyomozó vagyok.
Ha lehetett volna papucsot meg fürdőnadrágot húzni,
érdekelt volna.
De rajta hosszú ujjú termopóló volt, azon meg egy rövid ujjú póló.
Én meg arra gondoltam: „Ennek a srácnak elment az esze.
Hócsatához öltözött fel júliusban.”
Nem hagyott nyugodni a dolog a beszélgetésünk alatt.
Azt mondtam: „Vegye le a felsőt!” És levetettük vele.
Karmolások voltak a vállán, a nyakán, a felsőteste egyéb részein.
Megkérdeztem, mivel magyarázza őket.
Azt mondta, azon a kedden, mikor Eridania eltűnését bejelentették,
őt a teherlift kezelésére osztották be,
hogy építőmunkásokat vigyen fel-le.
Állítólag segített kiszállni a betonacélt és vázszerkezeteket tartalmazó kocsikkal.
Mondom: „Maga a 32BJ tagja. Szakszervezetis, nem?”
Ő meg: „Ja.”
Tájékozott vagyok a témában, mert a családom…
Mindenki szakszervezeti tag volt.
Tudom, hogy ha van egy feladatod, de mást csinálsz, bajba kerülsz.
Nem nyúlhatsz máshoz, csak a lift fogantyújához vagy gombjához.
Azt kérdeztem: „Segített nekik ki- és beszállni a kocsikkal?”
Számomra ez felfoghatatlan volt. Egy pillanatig sem hittem el.
Megpróbáltam kérlelni:
„Ha tett vele valamit, vagy valahol az épületben van,
mondja meg, hol! Érte megyünk,
és akkor Eridania végre hazamehetne a családjához.”
De ő csak váltig állította, hogy nem csinált semmit.
Ekkor már jó 14 órája faggattuk.
Megkérdeztük: „Adna DNS-mintát?”
Ő pedig minden további nélkül adott. Saját magától vett kenetet.
Nem ismerte el, hogy bármiféle bűntényt követett volna el, vagy ilyesmi.
Ezért kénytelenek voltunk elengedni.
Nem volt holttest, hogy megvádolhassuk bármivel, de tudattam a feletteseimmel,
hogy mi elsősorban rá gyanakszunk.
És azután elkezdtük követni Joseph Pabont,
és figyelni, hogy merre jár,
mert lehetséges volt, hogy elzárva tartja Eridaniát.
A házában is lehetett.
Vagy lehetett egy másik épületben, egy másik helyszínen.
Ráállítottunk pár nyomozót, hogy kövessék,
és hogy figyeljék, milyen helyeken fordul meg.
24 órás megfigyelés alá akartuk helyezni Pabont.
Így váltásokban dolgoztunk.
Ha jobbra fordult, ha balra, én is arra fordultam.
Ha beült egy étterembe, és túl sokáig maradt,
beküldtünk valakit, hogy megnézze, ott van-e még.
Nem próbáltunk észrevétlenek maradni.
Nem zavart volna, ha tudja, hogy követjük.
Szinte macska-egér játék volt, amit mi játszottunk ellene.
Nem akartunk veszíteni.
Már pár napja kerestük Eridaniát.
Nem láttuk a felvételeken,
és azt sem, hogy elhagyta volna az épületet.
Tűvé tettük az épület minden zegét-zugát a pincétől a tetőig, de nem találtuk.
Teljesen érthetetlen volt az egész.
Így nem elég, hogy elkeseredettséget éreztünk,
de ez a munkánkat is nagyban megnehezítette.
Ez azt jelentette, hogy a Rector Street 2. helyett
a nyomozás onnantól
egész New Yorkra kiterjedt.
Jóval nagyobb méreteket öltött.
Ez nagyobb erőforrásigényt és szélesebb körű nyomozást jelentett.
Mert Eridania bárhol lehetett.
Úgy döntöttünk, megnézzük a környező kamerák felvételeit.
Vajon észrevesszük, ahogy a Trinity Streeten sétál?
Vagy a Greenwich Streeten látjuk majd?
Netán a Rector Streeten keletre vagy nyugatra?
De a kutatás nem vezetett eredményre.
Egyáltalán… Nem láttuk őt.
„Miért nem találom? Mit nem veszek észre? Mit az, ami senkinek sem tűnik fel?”
Hiszen rengetegen dolgoztunk az ügyön.
METRÓÁLLOMÁS
A Rector Streettől északra eső egyik üzlet felvételén
megláttuk viszont Joseph Pabont azon a kedden, mikor Eridania eltűnt.
Kaptunk egy másolatot a blokkról,
mely szerint Joseph Pabon alkoholt vásárolt az üzletben.
Lehet, hogy Eridania alkoholfogyasztás közben botlott bele.
Talán szóváltásba keveredtek, amit Joseph fizikai síkra terelt.
Ezt hívom én „A francba!”-pillanatnak.
„Ezt most el kell tussolnom.” Ez volt rá a reakciója.
De nem volt megalapozott gyanúnk letartóztatni.
Nem találtunk holttestet.
És konkrét bűntény sem történt.
Úgyhogy továbbra is követtük Pabont, ahogy addig is.
2009. JÚLIUS 10. ERIDANIA 3 NAPJA TŰNT EL
Elkezdtük azokat a helyeket átvizsgálni, ahová egy holttestet el lehet rejteni,
és hagytuk azokat, ahová elbujdoshat valaki.
Azt gondoltuk, a teste valamelyik szemeteskonténerbe került,
amit egy hulladékkezelő magáncég szállít el.
Nyomozókat küldtünk Pennsylvaniába, hogy átvizsgálják a szemétlerakóhelyet.
A család érzelmi hullámvasúton ült a héten.
A rendőrség átkutatta a pennsylvaniai hulladéklerakót,
ahová az épületből a szemetet szállítják.
Nem hittem el.
Anyám nem volt hulladék.
Az járt a fejemben: „Úristen! Lehet, hogy ott van az anyám?”
Szörnyű,
hogy valaki ilyet tehetett vele!
Végül nem találtuk meg Eridania Rodriguezt,
és nem volt olyan bizonyíték,
ami által a nyomára bukkanhattunk volna.
Mivel azt mondták, nem találtak senkit, újra reménykedni kezdtem.
A 46 éves Eridania Rodriguez nyomtalanul…
A rendőrség szerint valószínűleg halott.
A családunk gyászol. Válaszokat szeretnénk.
Nagy sztori lett belőle.
És ha van egy ilyen nagy sztori, a sajtó nyilván megkérdezi a rendőrséget,
hogy: „Mi van már?”
Mindenki feszült volt, és azt kérdezte: „Hol a francban lehet?”
Nagy volt a nyomás.
Annyi erőforrást mozgósítottunk az ügy kapcsán,
hogy azt már nem lehetett ilyen szinten fenntartani.
A nyomozóknak volt más dolguk is, és a zsaruknak is járőrözniük kellett.
Úgy volt, hogy elkezdik elvonni az erőforrásokat,
és más ügyekre fordítják azokat.
Nemcsak, hogy nem oldottuk meg az ügyet, de ez így nem is vetetett jó fényt ránk.
A főnökeink kezdtek nyomást gyakorolni ránk.
Mi meg: „Hát baszki!”
Matarazzo parancsnok, a manhattani detektívek főnöke
megbeszélést tartott.
Egyszer csak odafordult hozzám, és azt kérdezte:
„Hé, John! Nos, hogy állunk?
Mit gondolsz? Hol lehet a nő?”
Azt válaszoltam: „Még mindig az épületben kell lennie.”
Azt mondta: „Kutassuk át még egyszer az egészet!”
2009. JÚLIUS 11. ERIDANIA 4 NAPJA TŰNT EL
Újra átkutattuk az épületet. Eridania nem távozott onnan.
„Menjetek be, derítsétek ki, hogy hova a pokolba tűnt!”
Behívtak tíz őrmestert és 100 rendőrt,
hogy kutassák át az épület minden zegét-zugát,
szintről szintre.
Mindent beleadtunk.
Rengeteg időt töltöttünk a családdal, meg az egész üggyel,
ezért mind pozitív végkifejletre számítottunk.
Sajnos hiába.
Felhívott egy nyomozó a 9-es körzetből:
„John! A 12. emeleten vagyok. Most szálltam ki a liftből.
Ezt látnod kell.”
A 12. emelet építés alatt állt.
Csupasz falak, csak a vakolat. Se gipszkarton, se bútorok.
Ahogy kiszálltam a liftből,
megcsapott a halál szaga.
A nyomozó azt mondta: „Nézz be ide!”
És láttam, hogy vér
és maradványok jönnek a szellőzőjáratból.
Jöttek a sürgősségiek, a helyszínelők…
Levettük a szellőzőrácsot,
és ott volt bent.
Már tudtuk, hogy gyilkosság történt.
Az eredeti keresés során a kutyák nem tévedtek a szagot illetően.
A levegő ott haladt el felfelé.
A következő keresésnél a szellőzőt lezárták,
és a levegő megrekedt ott, ahol Eridaniát megtalálták a 12. emeleten.
Sajnos bomlásnak indult,
ami lehetetlenné tette a fizikai azonosítást.
De akkor feltételezhető volt, hogy Eridania az.
A kezét a háta mögött a lábához kötözték, a szájára ragasztószalagot tettek.
Nem átlagos ragasztószalag volt,
hanem veszélyt jelző. Sárga és fekete.
Különös módon a feszület, amit Eridania a nyakában hordott,
a szájába volt téve.
Sokan azt feltételezték,
hogy ennek valamiféle rituális célzata lehetett.
Ha csak belegondolok, hogy valakivel ilyet tesznek…
Ember! Betette őt a szellőzőcsatornába!
Kinek jut egyáltalán eszébe egy ilyen szélsőséges dolog?
„Itt fogom elrejteni.”
Az orvosszakértők csak a holttestet tudták elvinni.
A rendőrség egész nap itt volt.
Várjuk, hogy azonosítsák.
ERIDANIA TESTVÉRE
Sokan reméljük, hogy nem ő az, de rossz előérzetem van.
RECTOR STREET 2.
Anyámat találták meg.
Egy szellőzőcsatornában leltek rá.
Összekötözték, mint valami állatot.
Ütöttem a konyhaasztalt,
a testvéreim meg próbáltak lefogni.
Megállás nélkül sírtam.
Hogy tehet valaki ilyet egy másik emberrel?
Hiszen ő mást se csinált, csak támaszul szolgált mindenkinek.
Annyira kedves volt, szeretetteljes!
Mindig örömöt okozott mindenkinek.
Mivel érdemelte ki ezt?
Elképzelem, ahogy sikoltozik.
Segítségért kiált,
de abban az épületben bárhogy is kiabálsz, senki sem fogja meghallani.
Azt mondtam: „Igazságot fogunk szolgáltatni az édesanyjukért.
Mert Eridania nem ezt érdemelte.”
ORVOSSZAKÉRTŐI HIVATAL
Megbíztak a boncoláson való részvétellel.
Tudtam, hogy bármi derül is ki, az segíteni fog az ügy felgöngyölítésében.
Kezdve a halál okával, és a szakértői vizsgálat eredményével.
A szexuális erőszakot kizárták.
Nem voltak ütésnyomok. Nem volt szúrásnyom, se lőtt seb.
Nem tört be a koponyája.
A nyelvcsontja sértetlen volt,
úgyhogy nem volt fojtogatás zsinórral vagy ilyesmi.
Eridaniát a mozgásában korlátozott helyzetben találták meg,
összekötözve,
a feje gyakorlatilag előreszegezve, lefelé hajló nyakkal.
A szája le volt ragasztva, így nem igazán volt képes lélegezni.
Vagyis gyilkosság történt, a halál oka pedig fulladás.
Valószínűleg életben volt a szája leragasztásakor.
Aztán feltették oda,
és a szellőzőcsatornába zárták.
Én…
Én csak…
A szívem összeszorult, mert amikor az alagsorban voltam,
és felnéztem… Ránéztem arra a szellőzőre.
A nevét kiáltoztam, és próbáltam meghallani őt.
De még ha életben lett volna, akkor sem tudott volna
visszakiabálni, megszólítani engem,
vagy segítségért kiáltani,
hiszen a szája le volt ragasztva a veszélyt jelző szalaggal.
Mindenki azt mondja: „Nem a te hibád! Ne gondold így!”
De gondoljanak csak bele a helyzetembe!
Amikor utoljára beszéltem a nővéremmel,
fura érzések fogták el.
Én meg kértem tőle pár napot, hogy máshol szerezzek neki munkát.
És aztán ez történik.
Azt hiszem, ezt is elszúrtam.
Nem hagytam, hogy kilépjen,
és nem néztem meg jól azt a részt a 12. emeleten.
Szerencsénkre még mindig volt egy lehetséges gyanúsítottunk.
Joseph Pabonnak nem volt alibije.
A Rector Street 2-ben dolgozott ő is, amikor Eridania is be volt osztva.
Joseph Pabon volt az egyetlen,
akin karmolásokat találtunk, melyekre nem kaptunk magyarázatot.
A boncolás során DNS-mintákat vesznek.
Levágják a körmöket,
hogy lássák, van-e alattuk olyan DNS, ami nem az áldozaté.
Az egyetlen probléma, hogy…
Ez nincs meg 15 perc alatt, mint egy Covid-teszt.
Várnunk kellett az eredményekre, és reméltük,
hogy kapcsolatot fedeznek fel Joseph Pabon
és az Eridaniáról vett DNS-minták között.
Ahogy beleástuk magunkat Joseph Pabon múltjába,
több, nők ellen elkövetett családon belüli erőszakról szóló ügyre bukkantunk.
Egy alkalommal, miután vitatkoztak az exbarátnőjével,
egy bowlinggolyóval betörte a hölgy autójának ablakait.
Ettől még inkább úgy éreztük, hogy lehetséges,
hogy a fickó valahogy összeomlott, vagy valami problémája volt,
és elvesztette a kontrollt Eridaniával szemben.
Már a kihallgatása után elkezdtük figyeltetni,
hogy mindig tudjunk arról, mikor merre jár.
Mindenképpen rajta kellett maradnunk a DNS-teszt eredményéig,
hátha minden kétséget kizáróan kiderül majd, hogy ő a tettes.
Katasztrófa lett volna, ha szem elől veszítjük,
miközben megjön az eredmény, ő meg sehol.
Itt ez a fickó, aki gyaníthatóan elkövette ezt a borzalmas bűntényt.
Megkötözte azt a nőt, ezzel fulladást idézve elő,
mégis úgy éli a szokványos életét, mintha mi sem történt volna.
De aggasztó volt az is, hogy ha követett már el családon belüli erőszakot,
akkor akár az új barátnőjét is bántalmazhatja.
2009. JÚLIUS 17. 10 NAPPAL ERIDANIA MEGGYILKOLÁSA UTÁN
Július 17-én hívtak, hogy megjött a DNS-teszt eredménye,
és ezer százalék az esélye, hogy Joseph Pabon az elkövető.
Amikor megkaptuk az elfogatóparancsot, felhívtam Al Titust.
Azt mondtam:”„Zöld utat kaptunk. Ideje letartóztatni.”
PÉNZÜGYI NEGYED
Staten Islanden élt.
Lehajtott a főutcáról, és bement az egyik mellékutcába.
Körbevettük.
Rászegeztük a fegyvereinket.
Felszólítottam, hogy állítsa le a kocsit.
Amikor Pabont kiszedtük a kocsiból, és letartóztattuk,
a barátnője is az autóban volt.
Lehet, hogy akkor nem esett le neki,
de biztos vagyok benne, hogy később rádöbbent,
hogy egy gyilkossal élt együtt.
Talán megmentettük attól, hogy ő legyen a következő áldozat.
Remek lezárása volt egy hosszú, elhúzódó ügynek,
mert így elkaphattuk a fickót, ami remek dolog volt.
Megállítottuk Pabont.
Mikor megkaptuk a hírt,
hogy letartóztatták Joseph Pabont gyilkosság vádjával,
és mindenki kiabált örömében, meg sírt…
Én csak…
Örültem, de…
Amikor a nyomozó hívása után letettem a telefont,
csak gyűltek a kérdések. „Mi okból tehette?”
Másfél éve dolgoztam vele. Mindig beszélgettünk. Mindig köszönt.
Mindig beszélgetett velem a recepción, mindig végezte a dolgát.
Sosem volt gondom vele.
Sosem tettem ellene semmit,
ami miatt ártania kellett volna a nővéremnek.
Nem gondoltam, hogy az ellenségem lenne. A munkatársam volt.
Behozták,
és az 1-es körzet nyomozóosztagának cellájában helyezték el.
Kurvára tűkön ültünk.
Tiszta ideg voltam. Újra ki akartam hallgatni,
hogy beismerje, amit tett.
Személyes üggyé vált.
Sajnos élt a jogával, hogy ügyvédet fogadjon,
így nem hallgathattuk ki.
De a tárgyaláson Joseph Pabont elítélték.
25 évtől életfogytiglanig terjedő börtönbüntetésre ítélték, és…
Pontosan azt kapta, amit megérdemelt.
Amikor kimondták, hogy bűnös,
összeomlottam.
Mind összeomlottunk.
Nem bánta meg.
Nevetett, miközben minket nézett.
Szinte megszakadt a szívem.
Minden erőmre szükségem volt…
Nagyon vissza kellett fognom magam, hogy ne rohanjak oda hozzá.
Meg akartam ütni, jól tarkón vágni.
Meg akartam fojtani.
Pabon sosem árulta el, miért követte el a tettét.
Erre a kérdésre a mai napig várjuk a választ.
Mi volt vele a célja? Anyám tett valamit ellene?
Netán mondott valamit, ami felzaklatta?
Miért?
Szerintem csak bekattant.
Azt hiszem, pillanatnyi dührohamot kapott.
Mint a korábbi ügyei során más nőkkel.
Küzdött az életéért. Ebben biztos vagyok.
Tudom, hogy élete utolsó pillanataiban nagyon félhetett.
De elment.
Nem jön vissza többé.
Azóta sem léptem tovább.
Folyamatosan görcsben van a gyomrom.
A mai napig nem tudom felfogni, mi történt.
Pabon örökre megváltoztatta a családunk életét.
Nyomozni ebben az ügyben, és látni őket, látni a gyászukat, és…
Az a rengeteg munka, amit beletettünk, hogy megtaláljuk az elkövetőt…
Tudja, ez…
Ez örökre bennem marad.
Emlékszem, gyerekkoromban a New York-i rendőrségre úgy gondoltam,
mint New York City legnagyobb gengszterbandájára.
De miután annyi éven át dolgoztam velük,
rájöttem, hogy ez inkább egy család.
Sokan nem értik igazán, mi is a rendőrség munkája.
Ők nem a megszálló, elnyomó erő.
A közösség pedig nem egy rakás vadember,
akikre rá kell támadnunk.
IGAZSÁGRA NEVELÉS
Így pár évvel a tárgyalás után
azzal a céllal vonultam nyugdíjba, hogy összehozzam ezt a két entitást.
Titus nyomozóból dr. Titus lettem,
és a John Jay Bűnügyi Igazgatási Főiskolán tanítok…
A letartóztatás megfoszt a szabadságtól.
…együttműködve a jövő bűnüldözőivel.
A tények és bizonyítékok alapján döntsék el egy adott egyén bűnösségét,
és ne a kinézetük vagy valamiféle sztereotip elfogultság miatt…
Az a célom, hogy megértessem,
hogy sokféle nézőpont létezik.
Némelyik hasonló a miénkhez, némelyik teljesen más.
És aki bűnüldöző szervnél dolgozik, annak ezt el kell fogadnia.
Nem bánhatunk senkivel másképp, csak mert máshonnan jött.
A diákoknak meg kell értenie, hogy ebbe a világba lépnek ki.
Számomra ez a fontos.
Dolgozni a közjóért,
hogy a világ jobb, biztonságosabb hellyé váljon.
A KÖVETKEZŐ RÉSZBEN
Szeptember 11. túlélésének bűntudata motivált, hogy a Közel-Keletre menjek.
A tengerészgyalogsághoz szerződtem.
A legutóbbi afganisztáni bevetésemen felhívtak,
hogy újranyitják a Howard Pilmar-ügyet.
Az irodájában ölték meg.
Senkit sem ismertem, aki holtan szerette volna látni.
Senkit, aki a halálát akarná.
Kevés olyan ügy van, amin jár még az agyam, mert megoldatlan,
de a Pilmar-ügy évekkel később is eszembe jutott.
Már majdnem sikerült.
Szerintem minden nyomozónak van olyan ügye, ami valamiért kifog rajta,
és a karrierjében olyan lesz számára, mint Moby Dick.
Howardot úgy mészárolták le, mint egy disznót az ólban.
Mint valami állatot.
A feliratot fordította: Botos János