NA MANHATTANU POSTOJE
DVA DETEKTIVSKA ODJELA KOJA SE BAVE UBOJSTVIMA:
ODJEL SJEVER I ODJEL JUG.
ISTRAŽUJU NAJOKRUTNIJE I NAJTEŽE SLUČAJEVE UBOJSTAVA.
OVO SU NJIHOVE PRIČE.
7. SRPNJA 2009.
ULICA RECTOR
Mama je radila kao čistačica u ulici Rector na broju dva.
Smjena joj je bila od 17 do 23 sata.
Sedmog srpnja, oko 22.30,
nazvala me njezina kolegica Rosa
i pitala je li mama kod kuće.
Rekoh: „Kako to misliš? Nije.
Nije li na poslu? Trebala bi biti na poslu.”
A ona će: „Ne.”
Trebale su večerati oko 19 sati.
Nije joj bilo jasno zašto joj je mobitel isključen.
Javljala se sekretarica.
Nazvala sam tete, ujake.
Dogovorili smo se da ćemo otići u zgradu gdje radi da je potražimo.
Danju sam radio u toj zgradi kao zaštitar.
Otišao sam na kat na kojem je radila.
Dozivao sam je po cijeloj zgradi, po svim hodnicima
i u podrumu.
Osluškivao sam ne bih li što čuo.
Možda je ozlijeđena. Možda je negdje gdje se ne čuje.
Ljudi su je vidjeli kako ulazi u zgradu,
ali ne i kako izlazi.
Razgovarali smo sa zaštitarom koji je bio ondje.
Rekao je da nije vidio mamu kako izlazi iz zgrade.
Pa smo nazvali policiju.
Nigdje je nije bilo.
Svaki ti slučaj uzme dio duše.
Ne možeš raditi ovaj posao ako ti nije stalo.
ODJEL SJEVER ODJEL JUG
Želiš saznati istinu.
To detektivi rade.
Oduvijek sam volio zaviriti iza zastora. Saznati što se uistinu dogodilo.
Važno je da obitelj ubijene osobe sazna tko je krivac.
To mi je posao.
U New Yorku, njujorška policija…
To je to.
ISTRAGE UMORSTAVA: NEW YORK
Kad sam išao na posao, vozio bih se prema centru grada,
a preda mnom se pružao pogled na cijeli grad. Uvijek bih si govorio:
„Čovječe. Ja sam detektiv odjela za umorstva u njujorškoj policiji.”
Odrastao sam u lošoj četvrti po imenu Južna Jamajka u Queensu.
Bilo je droge.
Bilo je prostitucije. Bilo je bandi.
Morao sam donijeti odluku
da odaberem obrazovanje umjesto ulice
i postao sam policajac.
8. SRPNJA 2009. 10 SATI OD ERIDANIJINA NESTANKA
Osmog srpnja 2009. došli smo na posao u osam ujutro.
Telefoni zvone kao ludi. Zovu nas iz Prve postaje.
Zovu nas iz središnjice.
Zovu nas iz ureda šefa detektiva.
Svi govore
o nestaloj čistačici u financijskoj četvrti.
ULICA RECTOR 2
Mislim da je javnost opsjednuta
onime što se događa na burzi u financijskoj četvrti.
Zakulisne igre, sulud tempo,
ogromne količine novca i tomu slično.
To je onaj seksi dio, ali iza kulisa su radnici.
Nakon što oni u odijelima odu kući, netko to sve mora i počistiti.
Ljudi koji čiste, ljudi koji obavljaju popravke,
ljudi koji imaju obitelji i koji naporno rade kako bi zaradili svoju plaću.
Detektivi su otišli u ulicu Rector 2.
Isprva nismo imali nikakve informacije.
Znali smo samo da se netko nije vratio kući.
Jedan od šefova okupio je sve policajce ispred zgrade
i ukratko nam rekao o čemu je riječ.
Saznali smo da se nestala žena zove Eridania.
Ima 46 godina.
Smjena joj je od 17 do 23 h.
I u jednom trenutku tijekom smjene samo je nestala.
ULICA RECTOR
Jedna od stvari koje sam opazio kad sam došao u zgradu
bila je ta da je obitelj te gospođe ondje.
I to u roku od nekoliko sati nakon što se prestala javljati na mobitel.
To se u New Yorku ne viđa često. Vidjelo se da su jako bliski.
Moja je sestra 17 godina starija od mene.
Uvijek je bila uz mene i brinula se za mene.
Bila je sjajna sestra i divna majka.
Nikad ne bi napustila obitelj. Nemoguće je.
Njezina je obitelj tvrdila da bi nakon posla uvijek išla kući.
Bilo je vrlo neobično
što je otišla, a da nikoga nije obavijestila,
osobito svoju kolegicu.
Sve su to bili znaci upozorenja.
Nije joj bilo nalik da tako nestane.
Nije se javljala na mobitel.
Bio sam jako zabrinut.
Radio sam ondje godinu i pol, a moja sestra otprilike šest mjeseci.
Jako dobro poznajem zgradu.
Te večeri kad je nestala, pretražili smo cijelu zgradu,
kat po kat.
Čak sam se vratio u podrum
i dozivao je…
ali nije bilo odgovora.
12 SATI OD ERIDANIJINA NESTANKA
Nestala je
u samom središtu financijske četvrti.
Naravno, policija to shvaća vrlo ozbiljno.
Svaki slučaj dodijeljen odjelu Jug,
sve što je južno od 59. ulice,
uvijek je nekako pod reflektorima.
Znao sam da će slučaj dobiti mnogo medijske pozornosti.
Njezini kolege kažu da uvijek večera s njima tijekom smjene,
no posljednji su je put vidjeli oko 20 h
i otad je nitko nije vidio.
Morali smo pretražiti svaki kat,
a zgradu je trebalo isprazniti.
Svi, sve osoblje,
oni u odijelima, čistači, operateri dizala,
svi koji su bili unutra morali su izaći iz zgrade
dok smo je tražili.
U zgradi je možda truplo, a mi ne znamo.
Malo je zastrašujuće.
Jedna od stvari zbog kojih je lokacija, ulica Rector 2,
tako jedinstvena za slučaj nestale osobe,
bila je činjenica da je zgrada izoliran organizam.
Možete ući i izaći na točno određenim mjestima,
a sve ostalo se nalazi gore.
Definitivno je težak zadatak pretražiti tu zgradu
u potrazi za nekim ili nečim jer ima 26 katova.
Svi su bili angažirani.
U pomoć su došli detektivi odasvud.
Ne samo oni iz odjela za ubojstva i Prve postaje.
Nego i iz postaja Centar jug i Centar sjever.
Svi su se uključili.
Povrh toga, imali smo i helikoptere.
Pregledali smo zgradu od podruma do krova,
svaki njezin kutak.
Kad smo otvorili njezin ormarić, pronašli smo njezinu torbicu.
Odrastao sam uz mamu i četiri sestre. Nikamo nisu išle bez torbice.
Kao da je srasla s njima.
To je definitivno bio znak upozorenja.
Njezina kolica i ukosnica pronađene su na osmom katu.
Zašto je bila na podu?
Borila se s nekim?
Možda je riječ o nekakvom seksualnom napadu
i napadač je drži kao taokinju.
POLICIJA - NE PRILAZI
Moramo obaviti razgovore.
Moramo saznati tko radi na održavanju zgrade.
Tko je bio ondje tijekom Eridanijine smjene?
Sve koji su tada radili u zgradi svrstao bih u kategoriju svjedoka
ili sumnjivaca, ako tako želite.
Mnogo nam se toga vrzmalo glavom,
ali znali smo da je vrijeme ključno.
Što nam duže treba da je nađemo, vjerojatnije je da će biti mrtva.
14 SATI OD ERIDANIJINA NESTANKA
Znali smo da će,
ako je izašla iz zgrade, biti na snimci jedne od nadzornih kamera.
U zgradi su bile 32 kamere.
Na svakoj je bilo osam sati materijala koje je trebalo pogledati,
što je bio zaista težak posao.
Poslali smo svog najboljeg čovjeka.
Brian MacLeod, poznat kao „Bog Snimki”.
Sjajan je detektiv.
Brian je vrlo čudan tip.
To je važan posao.
Ne mogu ga svi raditi i nositi se s njime.
Sredit ću tu muhu. Kažem vam.
Brian je opak.
Kako bi se usredotočio, stavljao bi slušalice i slušao metal.
Headbanger?
Kad sam bio mlađi, imao sam fudbalerku, tako da…
Na poslu sam uvijek slušao metal.
Dovoljno je strpljiv i temeljit
da satima bulji u ekran.
Znali smo da će, ako je izašla iz zgrade, pronaći nju ili bilo što sumnjivo.
Ne želiš da ti nešto promakne. A za to je dovoljan djelić sekunde.
Jesam je.
ULICA RECTOR 2
Dosadno je.
Oduzima mnogo vremena.
Napreže ti oči.
Ali ja sam imao strpljenja za to.
Eridania na snimci ulazi u dizalo
kako bi otišla na više katove i započela smjenu.
Bilo je to oko 17.12.
Ali nakon toga je nestala.
Nije izašla iz dizala.
Nije izašla iz zgrade.
Gdje je?
19 SATI OD ERIDANIJINA NESTANKA
Kako biste bolje shvatili žrtvu,
morate proučiti cijelu pozadinu, je li bila u kakvoj vezi,
je li imala financijskih problema,
morate saznati sve što možete o žrtvi.
Od obitelji smo saznali da je Eridania došla iz Dominikanske Republike.
Moja je majka rođena u Santo Domingu,
a u SAD je došla 1973. godine.
Udala se za mog oca, Jeronima Figuerou,
i dobila je troje djece.
Prestala je ići u školu kako bi se brinula o nama.
Bila je matrijarh.
Njezino je kuhanje bilo nenadmašno.
Uvijek sam mu se veselio za Dan zahvalnosti, Novu godinu i Božić.
Uvijek je željela da obitelj bude na okupu.
Slučaj me podsjetio na moju mamu.
Bila je imigrantica iz Paname.
Radila je sitne posliće dok se nije osovila na noge
i pronašla posao kojim nas je mogla uzdržavati.
Mogao sam zamisliti da se nešto takvo dogodi mojoj majci.
I kako bih se ja nosio s tim.
Slučaj sam shvatio vrlo osobno.
Nisam razmišljala trezveno.
Pala sam u depresiju. Uspaničila sam se.
Molila sam se Bogu da se mama pojavi.
Saznali smo da je Eridania bila rastavljena
i da se poslije vratila bivšem mužu.
Razgovarali smo s njezinom obitelji.
On nije došao u ulicu Rector.
Pitao sam se zašto nije došao,
a tu su sve kćeri i njezin brat.
On je bio naš prvi osumnjičenik
i morali smo ga ispitati, saznati što zna.
Osim supruga, obitelj je rekla
da je Eridania nekoliko dana prije rekla
da misli da je prati netko tko radi u zgradi.
Moja je sestra rekla da je osjetila nelagodu.
Jedan ju je tip gledao
kad je išla dizalom na katove da ih očisti.
Novinar nas je došao intervjuirati.
Djeca kažu da je mama bila nervozna zbog muškarca
koji je također radio u zgradi u ulici Rector
i za kojeg je vjerovala da je uhodi.
Čudno bi je gledao, a ona bi se unervozila.
Buljio je u nju dok je čistila.
Rekla je da je netko plaši i slijedi.
Dvaput je to učinio,
ali Eridanijina kći rekla nam je
da je nekoliko dana prije njezina nestanka
ponovno pokušao razgovarati s njom.
Obitelj je očito bila jako uplašena zbog toga.
A ona je bila toliko uzrujana i zabrinuta zbog toga da im je to rekla.
Rekao sam joj da ću joj naći drugi posao.
Rekla je: „Dobro.”
Rekla je da će otići za tjedan dana ako ne prestane.
Bila je spremna dati otkaz jer se osjećala nesigurno.
A činjenica da se to dogodilo više puta…
Bi li je napao, odveo, oteo? Koliko je daleko taj tip spreman ići?
Znali smo da uhoda poznaje tlocrt zgrade
i sve izlaze i ulaze.
To je bio netko tko je ondje bio svakodnevno
i tko je znao kamo ljudi idu u koje vrijeme,
kada je zgrada zatvorena, kada je otvorena,
tko je bio gdje i kada.
Postalo je vrlo važno identificirati tu osobu što je prije moguće.
Dok smo ga tražili, tražili smo i Eridanijina muža
kako bismo ga ispitali i utvrdili gdje je bio u vrijeme njezina nestanka.
Rekao je da je te večeri radio do otprilike 20 h,
a onda je otišao kući u njihov stan.
On je jedini ostao kod kuće da vidi hoće li se ona vratiti.
Detektivi su potvrdili njegov alibi i više ga nismo sumnjičili.
Bili smo uvjereni
da nema veze s Eridanijinim nestankom.
U međuvremenu smo uspjeli kontaktirati s uhodom.
Odveli smo ga u postaju, u sobu za ispitivanje.
Tvrdio je da je igrao stolni tenis s prijateljima
te večeri kad je Eridania radila.
Svi ljudi za koje je tvrdio da su igrali stolni tenis s njim
također su ispitani, temeljito i detaljno.
Potvrdili su njegovu priču i ni on više nije bio osumnjičen.
9. SRPNJA 2009. DVA DANA OD ERIDANIJINA NESTANKA
Morali smo pojačati napore i pokušati pronaći Eridaniju,
ovaj put služeći se psima.
Svi znaju da kad dođu psi, ako nešto postoji, oni će to pronaći.
Dok su psi pretraživali 14. kat,
dvaput su nešto nanjušili u prostoriji
u kojoj se nalazi sustav klimatizacije i sustav grijanja.
Hitna je došla onamo,
sve moguće službe došle su na 14. kat.
Samo smo čekali vijest da su pronašli nešto,
nešto što možemo iskoristiti, nešto zbog čega ćemo znati više.
Ispalo je da su psi pogriješili.
Bilo je frustrirajuće.
Suosjećaš s obitelji jer znaš da oni…
Svakim danom, svakim satom,
njihova nada sve više kopni, znate?
Svakom sekundom koja je prolazila,
obitelji je bilo sve teže i teže.
Svi se boje. Nitko ne jede.
Ono…
Svi se boje najgoreg.
PRVA POLICIJSKA POSTAJA
Bilo je mnogo kamera. Stotine sati snimki.
Proveo sam sate i sate pregledavajući snimke nadzornih kamera
kako bih bio siguran da mi ništa nije promaknulo.
Tražio sam dokaze, sve što je sumnjivo.
Jedina osoba koja je bila malo čudna
bio je domar.
Upravljao je teretnim dizalom. Zatim je otišao u podrum.
Ušao je u svoju radionicu,
koja mu je služila i kao svlačionica.
Pregledao sam snimke sa svih kamera koje su ga snimile
dok je bio u zgradi.
Nestao je na neko vrijeme.
Možda na oko 45 minuta.
Iznenada, malo poslije 20 h,
snimljen je u podrumu.
Ali kamera ga nije snimila kako izlazi iz dizala
ni u podrumu ni u predvorju.
Mogao je sići u podrum samo stubištem.
Njegovo ponašanje na snimkama bilo je jako čudno.
Postali smo vrlo sumnjičavi.
Smatrali smo da ga moramo ispitati.
Postao je osumnjičenik jer je možda znao gdje se Eridania nalazi.
Ime mu je bilo Joseph Pabon.
Nazvao sam ga i rekao je da će razgovarati s nama.
Htio sam se vratiti u postaju i ispitati ga u kontroliranom okruženju.
Kad je Joseph Pabon došao,
rekao je da upravlja teretnim dizalom
i da prevozi čistačice
na katove koje trebaju čistiti.
Rekao je da ju je ostavio na osmom katu,
gdje su našli kolica i ukosnicu.
Tad ju je posljednji put vidio.
Bio je srpanj.
Bilo je kao u paklu. Bilo je tako vruće.
Ali moram nositi odijelo jer sam njujorški detektiv.
Dao bih sve za japanke i kupaće.
Sve.
Ali on je nosio termo majicu dugih rukava i još jednu majicu preko nje.
Pomislio sam: „Mali je prošvikao.
Odjeven je za grudanje, a srpanj je.”
Stalno sam razmišljao o tome dok sam razgovarao s njim.
Rekao sam mu da skine majicu. Natjerali smo ga da je skine.
Imao je ogrebotine na ramenima,
vratu i drugim dijelovima trupa.
Pitao sam ga otkud mu.
Rekao je da je u utorak navečer, kad je Eridania nestala,
upravljao teretnim dizalom
kojim je prevozio građevince.
Tvrdio je da im je pomagao s kolicima s armaturom i okvirima.
Pitao sam ga: „Član si sindikata, zar ne?”
Rekao je: „Da.”
Koliko ja znam, a dolazim iz obitelji koja…
U različitim smo sindikatima.
I znam da ako dobiješ zadatak, a radiš nešto drugo, u nevolji si.
Smiješ samo povlačiti polugu u dizalu i pritiskati gumbe.
Rekoh: „A ti si im pomagao s kolicima?”
To mi je bilo nepojmljivo. Nisam uopće povjerovao u to.
Molio sam ga. Rekao sam:
„Ako si joj nešto učinio ili je negdje u zgradi,
reci nam gdje. Idemo po nju.
Možda je možemo vratiti njezinoj obitelji.”
Ali on je samo ponavljao da nije ništa učinio.
Razgovarali smo s njim dobrih 14 sati.
Pitali smo ga: „Hoćeš li nam dati svoj DNK?”
Pristao je.
Uzeo si je bris.
Nije priznao da je počinio ikakav zločin.
Bili smo prisiljeni pustiti ga.
Nismo imali truplo,
ali sam dao do znanja nadređenima
da je taj tip trenutačno naš glavni osumnjičenik.
Tada smo počeli slijediti Josepha Pabona
i pratiti ga jer je postojala mogućnost da je drži negdje.
Možda u svojoj kući.
Možda je drži u drugoj zgradi ili na nekom drugom mjestu.
Poslali smo nekoliko detektiva da ga slijede
i prate gdje se nalazi.
Htjeli smo nadzirati Pabona 24 sata dnevno.
Radili smo u smjenama.
Pratio sam ga kamo god je pošao.
Ako bi ostao predugo u zalogajnici,
poslali bismo nekoga da provjeri je li još ondje.
Nismo ni pokušavali biti neprimjetni.
Nije nam smetalo što je znao da ga pratimo.
Bilo je to kao igra mačke i miša, mi protiv njega. Neće nam pobjeći.
Tražili smo je već nekoliko dana.
Nema je na nadzornim snimkama.
Nije viđena kako izlazi iz zgrade.
Pregledali smo svaki kutak zgrade od podruma do krova
i nismo je našli.
U tom trenutku slučaj nema smisla.
Ne samo da smo se osjećali potrošeno
nego nam je to i dodatno otežalo posao.
To znači da je više nismo tražili
samo na adresi ulica Rector 2,
nego po cijelom New Yorku.
Slučaj je postao još veći.
To znači više resursa i opsežniju istragu.
Jer može biti bilo gdje.
Odlučili smo proširiti opseg nadzornih snimki.
Je li prošla ulicom Trinity?
Je li prošla ulicom Greenwich?
Je li prošla ulicom Rector? U kojem smjeru?
Ali od toga nije bilo koristi.
To nije… Nismo je ugledali.
„Zašto ih ne mogu naći? Što mi je promaknulo?
Što nam je promaknulo?”
Jer toliko nas radi na tom slučaju.
Sjeverno od ulice Rector bila je trgovina
odakle smo uzeli snimku Josepha Pabona nastalu na dan kad je Eridania nestala.
Dobili smo kopiju računa.
Joseph Pabon kupio je alkohol ondje.
Možda ga je Eridania zatekla kako pije.
Možda su se porječkali, a on ju je fizički napao.
Trenutak „jebote, što sad?”.
„Sad ovo moram prikriti.” Domino-efekt.
Ali nismo imali opravdan razlog za uhićenje.
Još nismo imali truplo.
Još nije bila riječ o zločinu.
Nastavili smo ga slijediti kao i dotad.
10. SRPNJA 2009. TRI DANA OD ERIDANIJINA NESTANKA
Pretražujemo mjesta gdje bi truplo moglo biti bačeno,
a ne kamo bi osoba mogla pobjeći.
Mislili smo da je možda bačena u kontejner.
Odvozi ih privatna sanitarna tvrtka.
Detektivi su otišli u Pennsylvaniju
i pretražili odlagalište na kojem su bacali smeće.
Obitelj je iskusila sve emocije.
Policija je detaljno pretražila odlagalište u Pennsylvaniji
kamo se odvozi smeće iz zgrade.
Nisam mogla vjerovati.
Moja mama nije bila smeće.
Mislila sam: „Bože, što ako je moja mama ondje?”
To je užasno.
Da joj netko to može učiniti.
Na kraju nije bilo Eridanije Rodriguez,
a nije bilo ni dokaza
pomoću kojih bismo je mogli pronaći.
Rekli su da nisu nikoga pronašli, pa sam se opet ponadala.
Nitko nije vidio Eridaniju Rodriguez.
Policija smatra da je vjerojatno mrtva.
Obitelj sad to prolazi. Čekamo odgovore.
Bila je to velika priča.
A kad imaš veliku priču, novinari pitaju policiju:
„Što se ovdje događa?”
Mnogi su bili frustrirani. „Gdje je, jebote?”
Pritisak je bio velik.
Toliko je resursa uloženo u taj slučaj
da ga nismo mogli dugo voditi na toj razini.
Detektivi su se morali vratiti svom poslu.
Pozornici su morali u ophodnje.
Odjel je počeo povlačiti resurse
i usmjeravati ih drugamo.
Ne samo da se nismo micali s mjesta
nego se i njujorškoj policiji srozao ugled.
Šefovi su nas počeli pritiskati.
Mislili smo: „Što hoćete?”
Matarazzo, zapovjednik detektiva na Manhattanu, pozvao nas je na sastanak.
U jednom trenutku okrenuo se prema meni i rekao:
„Hej, Johne. Što se događa?
Što ti misliš? Gdje je?”
Okrenuo sam se prema njemu i rekao da je još u zgradi.
Rekao je: „Idemo još jednom pretražiti tu zgradu.”
ČETIRI DANA OD NESTANKA
Opet smo pretražili zgradu. Nije izašla iz nje.
„Ulazi u zgradu. Saznaj kamo je nestala.”
Angažirali su deset narednika i stotinu pozornika
da pretraže svaki kutak te zgrade,
kat po kat.
Svi smo bili uključeni.
Proveli smo mnogo vremena s obitelji i istražujući taj slučaj.
Svi smo htjeli pozitivan ishod.
Nažalost, to se nije dogodilo.
Nazvao me detektiv iz Devete postaje.
Rekao je: „Johne, na 12. sam katu. Upravo sam izašao iz dizala.
Trebaš doći ovamo.”
Dvanaesti kat bio je u izgradnji.
Goli zidovi, beton. Nema rigipsa, nema namještaja.
Kad sam izašao iz dizala,
smrad na tom katu bio je smrad smrti.
Detektiv je rekao: „Pogledaj unutra.”
Ugledao sam krv
i talog kako curi iz otvora klimatizacijskog uređaja.
Došla je hitna i ekipa za očevid.
Skinuli smo pokrov otvora za klimu, a ona je bila unutra.
Tad smo znali da je riječ o ubojstvu.
Ispostavilo se
da psi nisu pogriješili tijekom prvobitne pretrage.
Zrak je prolazio onuda i dizao se.
Tijekom druge pretrage klimatizacija nije radila,
a zrak je stajao na 12. katu, gdje se nalazila Eridania.
Nažalost, truplo se raspalo,
što je onemogućilo fizičku identifikaciju.
Ali mogli smo pretpostaviti da je to bila Eridanija.
Ruke su joj bile vezane na leđima, usta zalijepljena ljepljivom trakom.
I to ne običnom ljepljivom trakom.
Bila je žuto-crna, kao ona koju rabi policija.
Ono što je bilo čudno jest to da joj je raspelo koje je nosila oko vrata
bilo u ustima.
Mnogi su smatrali
da je to ukazivalo na neki oblik rituala.
Kad pomisliš da bi nekome to učinio…
Čovječe. Stavio ju je u otvor za klimatizaciju.
Kome bi palo na pamet da učini takvo što?
„Onamo ću je skriti.”
Mrtvozornik je došao po truplo.
Policija je ovdje cijeli dan.
Čekamo vijesti o pronađenom truplu.
ERIDANIJIN BRAT
Mnogi se još nadaju da to nije ona, ali… Imam loš predosjećaj.
ULICA RECTOR 2
Pronašli su mamu.
Pronašli su je u otvoru za klimatizaciju,
vezanu poput životinje.
Udaram šakama o kuhinjski stol,
a braća me pokušavaju obuzdati.
Nisam mogao prestati plakati.
Kako netko može to učiniti osobi
koja je uvijek pomagala drugima?
Bila je tako draga, puna ljubavi.
Uvijek je donosila radost.
Čime je to zaslužila?
Mogu je zamisliti kako vrišti.
Vrištala je i zvala upomoć,
ali u toj zgradi možeš vrištati koliko želiš,
nitko te neće čuti.
Rekao sam: „Vaša će majka dobiti pravdu koju zaslužuje.
Jer Eridania nije zaslužila ovo što se dogodilo.”
URED GLAVNOG MRTVOZORNIKA
Imao sam zadatak prisustvovati obdukciji.
Znao sam da će ono što pronađu sigurno pomoći slučaju.
Najprije uzrok smrti, a onda forenzičke informacije.
Isključili su seksualni napad.
Nema ozljeda tupim predmetom ni uboda. Nema prostrijelnih rana.
Nema frakture lubanje.
Jezična kost bila je netaknuta.
Znači da nije zadavljena ili nešto slično.
Budući da je Eridania bila sputana time što je bila vezana,
glava joj je bila gurnuta prema naprijed, a vrat prema dolje.
Imala je ljepljivu traku na ustima, pa nije mogla disati kako treba.
Smatralo se da je uzrok smrti gušenje.
Vjerojatno je bila živa kad joj je zalijepio usta,
podigao s poda i stavio u klimatizacijski otvor.
Ja…
Jednostavno…
Naježio sam se jer kad sam bio u podrumu,
pogledao sam prema klimatizacijskom otvoru
i dozivao sam je u nadi da će se odazvati.
Da je još bila živa, ne bi mogla vrištati, viknuti moje ime
ili dozivati pomoć
jer su joj usta bila prekrivena ljepljivom vrpcom.
Ljudi kažu: „Nisi ti kriv. Nemoj tako razmišljati.”
Stavite se u moj položaj.
Kad sam posljednji put razgovarao s njom,
imala je čudan predosjećaj.
Rekao sam joj da mi da nekoliko dana da joj nađem drugi posao.
A onda se to dogodilo.
Izgleda da sam i to uprskao.
Nisam je pustio da dade otkaz
i nisam pročešljao taj dvanaesti kat.
Nasreću, imali smo osumnjičenika.
Joseph Pabon nije imao alibi.
Radio je u zgradi u isto vrijeme kad i Eridania.
Joseph Pabon bio je jedina osoba
koja je imala ogrebotine na tijelu bez valjanog objašnjenja.
Tijekom obdukcije uzimaju brisove DNK-a
i uzorke noktiju
kako bi vidjeli ima li na truplu DNK-a koji ne pripada žrtvi.
No problem je taj
što rezultate ne dobiješ za 15 minuta.
Morali smo ih čekati. Nadali smo se
da ćemo pronaći vezu između Josepha Pabona
i uzoraka DNK-a s Eridanijina trupla.
Kako smo istraživali Josepha Pabona,
pronašli smo nekoliko slučajeva obiteljskog nasilja nad ženama.
U jednom je slučaju, nakon svađe s bivšom djevojkom,
razbio prozore njezina auta kuglom za kuglanje.
To nas je još više uvjerilo
da je moguće da je tip doživio slom ili je imao problem
te je potpuno poludio na Eridaniju.
Pratili smo ga još od ispitivanja
kako bismo u svakom trenutku znali gdje je.
Odlučili smo ga nastaviti pratiti dok ne dobijemo DNK
koji će bez sumnje pokazati da je on krivac.
Bila bi golema katastrofa da smo ga izgubili
nakon što je DNK pokazao da je to on.
Imamo tipa koji je možda počinio ovo gnusno djelo.
Zavezao je ženu koja se potom ugušila.
A ipak živi najnormalnije, kao da ništa nije učinio.
Ali još jedna stvar koja je bila zabrinjavajuća jest ta
da bi, ako je već imao povijest nasilja, mogao napasti svoju novu djevojku.
17. SRPNJA 2009. 10 DANA NAKON ERIDANIJINA UBOJSTVA
Sedamnaestog srpnja javili su mi da su stigli rezultati analize DNK-a.
Izgledi su bili 99,9 % da je Joseph Pabon krivac.
Kad smo dobili nalog za uhićenje, nazvao sam Ala Titusa i rekao mu:
„Imamo zeleno svjetlo. Uhitimo ga.”
FINANCIJSKI OKRUG
Živio je na Staten Islandu.
Skrenuo je s glavne ulice u sporednu.
Okružili smo ga.
Izvadili smo oružje
i rekli mu da zaustavi auto.
Kad smo napokon uhitili Pabona,
u autu je bila i njegova djevojka.
Možda tada to nije shvatila,
ali u jednom je trenutku sigurno pomislila:
„Ajme, živjela sam s ubojicom.”
Možda smo je spasili da ne bude sljedeća žrtva.
Bio je to sjajan završetak slučaja koji se razvukao
jer smo uspjeli uhititi tipa,
maknuti Pabona s ulice.
Kad smo napokon čuli vijest
da su uhitili Josepha Pabona zbog ubojstva,
svi su vrištali od sreće i plakali.
Ja sam…
Bio sam sretan, ali…
Nakon što su nam javili da je uhićen,
svi smo se pitali zašto bi učinio takvo nešto.
Radio sam s tim tipom godinu i pol.
Razgovarali smo. Pozdravljao me.
Uvijek bi razgovarao sa mnom na recepciji, radio je svoj posao.
Nikad nisam imao problema s njim.
Nikad mu nisam učinio ništa
zbog čega bi naudio mojoj sestri.
Nisam ga smatrao neprijateljem. Bio mi je kolega.
Priveli smo ga.
Smjestili smo ga u ćeliju u Prvoj postaji.
Svi su bili nabrijani.
Jedva sam čekao opet ga ispitati.
Htio sam da prizna što je učinio.
Postalo je osobno.
Nažalost, pozvao se na pravo na odvjetnika
i nismo ga ispitali.
No Joseph Pabon bio je osuđen
i dobio je kaznu od 25 godina do doživotne,
i to je sudbina koju definitivno zaslužuje.
Kad su rekli da je kriv,
slomila sam se.
Svi smo se slomili.
Nije mu bilo žao.
Smijao se dok nas je gledao.
To mi je slomilo srce.
Trudio sam se
iz petnih žila da ne skočim na njega.
Htio sam ga opaliti u potiljak.
Htio sam ga ugušiti.
Pabon nikad nije odgovorio na pitanje zašto je to učinio.
I dan-danas čekamo taj odgovor.
Zašto ju je ubio? Je li mu mama što učinila?
Je li rekla nešto što ga je uzrujalo?
Zašto?
Mislim da je puknuo.
U jednom se trenutku razbjesnio.
Kao što mu se već događalo sa ženama.
Borila se za život. Znam da jest.
Znam da se jako bojala u posljednjim trenucima života.
Ali nje više nema.
Neće se vratiti.
Nisam krenuo dalje.
Nosim to u utrobi.
Ni dan-danas ne shvaćam što se dogodilo.
Zauvijek je promijenio našu obitelj.
Istražujući ovaj slučaj i gledajući njih, njihovu tugu
i sav trud koji smo uložili da nađemo počinitelja…
Znate, to ću…
Zauvijek ću to pamtiti.
Kad sam bio dijete,
njujoršku sam policiju smatrao najvećom bandom u New Yorku.
Ali nakon toliko godina rada ondje,
shvatio sam da je policija poput obitelji.
Ljudi ne shvaćaju što policija radi.
Policija nije nekakva okupacijska sila.
A građani nisu divljaci
koje moramo napadati.
OBRAZOVANJEM DO PRAVDE
Nekoliko godina nakon suđenja
otišao sam u mirovinu s ciljem da dam sve od sebe da pomirim te dvije strane.
Detektiv Titus postao je doktor Titus,
koji sad predaje na koledžu John Jay.
Uhićenje znači oduzimanje slobode.
Radim s budućim policajcima.
Treba sagledati sve činjenice i dokaze i potom utvrditi je li osoba kriva,
a ne učiniti to samo na temelju izgleda ili stereotipnih predrasuda koje…
Moj je cilj naučiti ih da shvate
da postoji mnogo različitih perspektiva.
Neke su kao tvoja. Neke se jako razlikuju od tvoje.
Kad postaneš policajac, moraš to uzeti u obzir.
Ne možeš prema nekome biti drukčiji jer nije odavde.
Studenti moraju shvatiti da je to svijet u kojem će se naći.
A to mi je važno.
Radite za opće dobro
kako bi svijet bio bolji i sigurniji.
U SLJEDEĆOJ EPIZODI
Osjećaj krivnje što sam preživio 11. rujna natjerao me
da odem na Bliski istok.
Bio sam u marincima.
Kad sam bio u Afganistanu,
nazvali su me i rekli da će ponovno otvoriti slučaj Howarda Pilmara.
Ubijen je u uredu.
Nisam znao nikoga tko bi ga želio ubiti,
a pogotovo ne na takav način.
Rijetki su neriješeni slučajevi o kojima i dalje razmišljam,
ali o slučaju Pilmar razmišljao sam dugo poslije.
Gotovo smo ga riješili.
Mislim da svaki detektiv ima slučaj koji zbog nečega nije uspio riješiti.
On postane Moby Dick njihove karijere.
Howard je zaklan kao svinja u oboru,
kao životinja.
Prijevod titlova: Ivan Fremec