MANHATTANIN SAARELLA ON KAKSI RIKOSPOLIISIRYHMÄÄ,
JOTKA TUTKIVAT MURHIA, MANHATTAN NORTH JA MANHATTAN SOUTH.
NE TUTKIVAT JULMIMPIA JA VAIKEIMPIA MURHATAPAUKSIA.
NÄMÄ OVAT HEIDÄN TARINANSA.
HEINÄKUUN 7. 2009
Äiti oli töissä Two Rector Streetissä siivoojana.
Hän oli töissä kello 17 - 23.
Heinäkuun 7. päivänä noin kello 22.30 -
hänen työkaverinsa Rosa soitti -
ja kysyi, oliko äitini kotona.
Kysyin, mitä hän tarkoitti.
"Eikö hän ole töissä? Hänen piti olla."
Hän vastasi ei.
Heidän piti syödä lounasta noin kello 19.
Hän ihmetteli, miksi äidin puhelin oli pois päältä.
Puhelut menivät suoraan vastaajaan.
Soitin tädeilleni ja sedilleni.
Päätimme kiirehtiä hänen työpaikalleen etsimään häntä.
Olin päivällä Two Rector Streetissä vartijana.
Menin kerrokseen, jossa hän oli töissä.
Huusin häntä nimeltä ympäri rakennusta, käytäviä -
ja jopa kellarin perällä.
Yritin kuunnella tarkkaan.
Ehkä häneen oli sattunut tai häntä ei voinut kuulla.
Hänen nähtiin menneen rakennukseen muttei lähteneen.
Jututimme vartijaa, joka oli työvuorossa.
Hän sanoi, ettei ollut nähnyt äidin lähteneen.
Sitten soitimme poliisille.
Häntä ei löytynyt mistään.
Jokainen tapaus vie palan sielusta.
Tähän työhön ei pysty, jos ei välitä.
Haluamme selvittää totuuden.
Rikospoliisit tekevät niin.
Olen aina halunnut kurkata verhon taakse. Mitä tapahtui oikeasti?
Perheen on saatava tietää, kuka murhasi heidän sukulaisensa.
Se on työtäni.
New Yorkin NYPD…
Se on paras.
HENKIRIKOKSIA: NEW YORK
Kun ajan töihin keskustaan päivittäin, näen kaupungin horisontin -
ja sanon aina itselleni:
"Vau, olen murhaosaston rikospoliisina New Yorkin NYPD:ssä."
Kasvoin pahalla alueella Queensin South Jamaicassa.
Siellä oli huumeita, prostituutiota ja jengejä.
Jouduin tekemään päätöksen -
ja valitsin koulutuksen katujen sijasta.
Minusta tuli poliisi.
8.7.2009 10 TUNTIA ERIDANIAN KATOAMISESTA
Heinäkuun 8. 2009 saavuimme töihin aamukahdeksalta.
Puhelimet soivat lakkaamatta. Meille soitettiin ykköspiiristä -
ja NYPD:n päämajasta.
Myös poliisipäällikön toimistosta soitettiin.
Kaikki puhuivat -
kadonneesta naissiivoojasta liikekeskustassa.
Yleisöä kiehtovat -
sen alueen tapahtumat pörssin aukioloaikoina.
Heitä kiehtovat sen tapahtumat, kiireisyys,
valtavat summat ja muu vastaava.
Se on seksikästä, mutta kulissien takana on työntekijöitä.
Valkokaulusväen lähdettyä kotiin saapuvat siivoojat,
moppaajat ja korjaajat.
Heillä on perheet, ja he tekevät kovasti töitä ansaitakseen.
Poliisit vastasivat Two Rector Streetin kutsuun.
Alussa meillä ei ollut tietoja.
Tiesimme vain, että joku ei palannut kotiin.
Rakennuksen ulkopuolella yksi pomoista kokosi kaikki yhteen -
ja kertoi lyhyesti tilanteesta.
Saimme tietää, että kadonneen naisen nimi oli Eridania.
Hän oli 46-vuotias.
Hän teki töitä kello 17 - 23.
Hän katosi jossain vaiheessa työvuoronsa aikana.
Huomasin saavuttuani rakennuksen luo,
että hänen perheensä oli siellä -
vain pari tuntia hänen katoamisensa jälkeen.
Se ei ole yleistä New Yorkissa. He olivat selvästi läheisiä.
Siskoni oli 17 vuotta minua vanhempi.
Hän oli luotettava ja auttoi huolehtimaan minusta.
Hän oli loistosisko ja -äiti.
Hän ei olisi ikinä jättänyt perhettämme.
Hänen perheensä sanoi, että hän tuli aina töistä suoraan kotiin.
Oli hyvin epätavallista,
että hän lähti töistä ilmoittamatta kenellekään -
ja varsinkaan työkaverille.
Me kaikki huolestuimme siitä.
Ei ollut hänen tapaistaan kadota siten.
Hän ei vastannut puhelimeen.
Olin hyvin huolissani.
Olin ollut siellä töissä puolitoista ja siskoni noin puoli vuotta.
Tunsin rakennuksen hyvin.
Hänen katoamisiltanaan tutkimme koko rakennuksen -
kerros kerrokselta.
Palasin jopa kellariin,
katsoin ylös ja huusin hänen nimeään,
mutta siellä oli hiljaista.
12 TUNTIA ERIDANIAN KATOAMISESTA
Hänen katoamispaikkansa -
on liikekeskustan sydämessä.
Poliisilaitos ottaa sellaisen vakavasti.
Jokainen tapaus Manhattan Southin alueella -
eli 59th Streetin eteläpuolella -
saa aina paljon huomiota.
Olin varma siitä, että se kiinnittäisi median huomion.
Työkavereiden mukaan hän söi aina illallista heidän kanssaan,
mutta he näkivät hänet viimeksi iltakahdeksalta eivätkä enää sen jälkeen.
Joka kerros piti tutkia ja koko rakennus evakuoida.
Koko henkilökunta,
kuten liikemiehet, siivoojat, hissipojat -
ja kaikki muut, jotka olivat rakennuksessa,
ennen kuin voimme tehdä etsinnän.
Rakennuksessa voi olla tietämättämme ruumis.
Se on pelottavaa.
Yksi syy, joka teki Two Rector Streetistä -
ainutlaatuisen paikan kadonneen henkilön tapauksessa,
oli se, että se oli itsenäinen ympäristö.
Siellä on vain tietyt ulos- ja sisäänkäynnit,
ja kaikki muu on yläkerrassa.
On haastavaa etsiä siitä rakennuksesta -
jotakuta tai jotain, koska se on 26-kerroksinen.
Kaikkia tarvittiin.
Muista yksiköistä tultiin avuksi.
Ei vain murharyhmästä ja 1. piiristä -
vaan myös Midtown Southista ja Midtown Northista.
Kaikki olivat mukana. Sen lisäksi ilmassa oli helikoptereita.
Tutkimme koko rakennuksen ylhäältä alas ja joka nurkan.
Kun he tutkivat hänen kaappinsa, hänen käsilaukkunsa oli yhä siellä.
Minulla oli äiti ja neljä siskoa. Käsilaukkua ei jätetty ikinä.
Se on kuin ruumiinosa.
Se sai ehdottomasti huomiomme.
Hänen siivouskärrynsä ja hiussolkensa löytyivät 8. kerroksesta.
Miksi se oli lattialla?
Kamppailtiinko siellä?
Ehkä se oli seksuaalista väkivaltaa -
ja hän oli panttivankina.
POLIISI EI PÄÄSYÄ
Halusimme jututtaa ihmisiä -
ja selvittää, ketkä rakennuksen työntekijät olivat siellä.
Kuka oli siellä Eridanian vuoron aikaan?
Rakennuksen työntekijät -
olivat kaikki todistajia -
tai mielenkiintomme kohteita.
Mietimme monia asioita,
mutta aika oli tärkeintä.
Mitä kauemmin löytäminen vei, sitä varmemmin hän oli kuollut.
14 TUNTIA ERIDANIAN KATOAMISESTA
Tiesimme, että jos hän oli lähtenyt rakennuksesta,
jokin sisäänkäyntien monista kameroista olisi kuvannut hänet.
Rakennuksessa oli 32 kameraa.
Halusimme katsoa kahdeksan tunnin videot 32 kamerasta.
Se oli todella tylsää työtä.
Lähetimme sinne parhaan miehemme.
Brian MacLeod tunnetaan videojumalana.
Hän on loistoetsivä.
Brian on omintakeinen tyyppi.
Tehtävä on tärkeä.
Kaikki eivät pysty siihen ja kestä, mitä me kestämme.
Minä tapan tuon kärpäsen. Oikeasti.
Brian on rankka.
Kun hän keskittyy, hän laittaa kuulokkeet -
ja kuuntelee metallia.
Hevariko? Minulla oli nuorempana takatukka, joten…
Soitin aina metallia töissä.
Hän on kärsivällinen ja huolellinen -
ja tuijottaa näyttöä tuntikausia.
Jos nainen poistui rakennuksesta,
Brian löytäisi hänet tai kaiken, mikä oli epäilyttävää.
Mitään ei saa missata. Se vaatii vain yhden ruudun.
Sain sen.
Se on tylsää ja vie aikaa.
Se rasittaa silmiä,
mutta kärsivällisyyteni riittää siihen.
Eridania nousi hissiin -
aloittaakseen työvuoronsa yläkerrassa.
Kello oli noin 17.12.
Häntä ei näkynyt enää videoilla.
Hän ei tullut enää hissistä -
eikä lähtenyt rakennuksesta.
Missä hän oli?
19 TUNTIA ERIDANIAN KATOAMISESTA
Ymmärtääksemme häntä paremmin -
teimme täyden taustatutkimuksen, selvitimme hänen suhteensa,
mahdolliset taloudelliset ongelmat -
ja kaiken mahdollisen uhrista.
Perhe kertoi meille, että Eridania oli Dominikaanisesta tasavallasta.
Äitini syntyi Santo Domigossa -
ja tuli USA:han vuonna 1973.
Hän nai isäni, Jeronimo Figueroan,
ja sai kolme lasta.
Hän lopetti koulunkäynnin huolehtiakseen meistä.
Hän oli matriarkka.
Hän oli loistava kokki.
Odotin aina innolla kiitospäivää, uuttavuotta ja joulua.
Juhlalla ei ollut väliä. Hän halusi aina perheen yhteen.
Se muistutti minua äidistäni.
Hän oli maahanmuuttaja Panamasta.
Hän teki hanttihommia, kunnes sai jalansijaa,
huolehtiakseen perheestään ja varmistaakseen, että kaikkea riitti.
Voin kuvitella, millaista olisi, jos äidille kävisi jotain,
ja miten selviäisin siitä.
Tapaus oli hyvin henkilökohtainen.
En ajatellut selkeästi.
Olin masentunut ja paniikissa.
Rukoilin vain, että äiti palaisi.
Saimme tietää Eridanian eronneen -
ja palanneen yhteen miehensä kanssa.
Jututimme Eridanian perhettä.
Mies ei ollut Two Rector Streetissä.
Mietin, miksei hän ollut siellä,
jos tyttäret ja veli olivat.
Hän oli ensimmäinen epäiltymme.
Halusimme jututtaa häntä ja selvittää hänen tietonsa.
Muu perhe sanoi, että useita päiviä aiemmin -
Eridania oli kertonut -
uskoneensa jonkun rakennuksen työntekijän vaanineen häntä.
Siskoni kertoi pahoista aavistuksista.
Hän mainitsi miehen tuijottaneen häntä hississä matkalla yläkertaan siivoamaan.
Uutistoimittaja tuli haastattelemaan meitä.
Lapset sanoivat äitinsä hermostuneen miehestä,
joka oli töissä Rector Streetin toimistorakennuksessa -
ja jonka hän uskoi vaanineen häntä.
Mies katsoi häntä oudosti, ja hän hermostui.
15-VUOTIAS
Hänen siivotessaan mies tuijotti häntä.
Äiti sanoi, että joku pelotti ja seurasi häntä.
Mies teki niin kahdesti,
mutta Eridanian tytär sanoi,
että pari päivää ennen katoamista -
mies yritti taas puhua hänelle.
Perhe pelästyi tilanteesta kovasti.
Hän järkyttyi ja huolestui tilanteesta niin kovasti, että kertoi perheelleen.
Pyysin, että saisin etsiä hänelle uuden työn.
Hän suostui siihen. Jos se ei olisi onnistunut viikossa, hän olisi lähtenyt.
Hän halusi jättää työnsä, koska tunsi olonsa turvattomaksi.
Koska niin kävi monesti…
Kävisikö mies hänen kimppuunsa tai kidnappaisi hänet?
Kuinka pitkälle se mies menisi?
Vaanija tunsi rakennuksen -
ja sen ulos- ja sisäänkäynnit.
Hän oli siellä päivittäin -
ja tiesi ihmisten aikataulut,
rakennuksen sulkemis- ja avaamisajat -
sekä sen, ketä siellä milloinkin oli.
Oli hyvin tärkeää tunnistaa mies mahdollisimman pian.
Miehen etsinnöissä poliiseja lähetettiin -
kuulustelemaan Eridanian miestä ja varmistamaan hänen olinpaikkansa.
Hän sanoi olleensa töissä sinä iltana kahdeksaan asti -
ja palanneensa heidän asuntoonsa.
Hän oli ainoa, joka jäi kotiin odottamaan äitiä.
Poliisit selvittivät hänen olinpaikkansa ja vapauttivat hänet epäilyksistä.
Olimme varmoja siitä,
ettei hän liittynyt mitenkään Eridanian katoamiseen.
Saimme sillä välin yhteyden vaanijaan.
Toimme hänet asemalle ja laitoimme kuulusteluhuoneeseen.
Hän väitti pelanneensa pingistä ystäviensä kanssa -
iltana, jolloin Eridania oli töissä.
Kuulustelimme kaikkia, joiden hän kertoi osallistuneen siihen,
perusteellisesti ja yksityiskohtaisesti.
Hänet saatiin suljettua epäilysten ulkopuolelle.
HEINÄKUUN 9. 2009 2 PÄIVÄÄ ERIDANIAN KATOAMISESTA
Lisäsimme ponnisteluja Eridanian löytämiseksi -
ja käytimme koirapartioita.
Kaikki tietävät, että koirat -
löytävät varmasti jotain.
Poliisikoirat saapuivat 14. kerrokseen -
ja löysivät konehuoneesta kaksi osumaa.
Siellä olivat ilmastointi- ja lämmityslaitteisto.
Kaikki hätätyöntekijät -
keskittyivät siihen kerrokseen.
Odotimme heidän löytävän jotain käyttökelpoista,
josta saisimme lisätietoja.
Koirat saivat väärän osuman.
Se oli turhauttavaa.
Säälin perhettä, koska tiesin, että he olivat…
Joka päivä ja tunti -
vähentävät toivoa.
Joka sekunti ja minuutti -
perhe vaipui pahempaan epätoivoon.
Kaikkia pelotti, eikä kukaan syönyt.
Kuin…
Kaikki pelkäsivät pahinta.
1. PIIRI POLIISILAITOS
Kameroita oli paljon. Videoita oli satoja tunteja.
Tein tuntikausia töitä katsoen videoita -
yhä uudelleen varmistaen, ettei mitään jäänyt huomaamatta.
Etsin todisteita ja kaikkea epäilyttävää.
Ainoa henkilö,
jonka käytös oli outoa, oli huoltomies.
Hän käytti tavarahissiä ja päätyi myöhemmin kellariin.
Hän käveli kiinteistönhuoltotilaan,
jossa oli hänen kaappinsa.
Seurasin joka kameraa, joka oli kuvannut häntä -
hänen ollessaan rakennuksessa.
Hän oli kadonnut aika pitkäksi ajaksi.
Ehkä 45 minuutiksi.
Sitten yhtäkkiä vähän kello 20 jälkeen -
hän ilmestyi kellariin.
Häntä ei näkynyt hissin luona otetuissa videoissa -
kellarissa eikä aulassa.
Hän pääsi sinne vain portaita pitkin.
Hänen käytöksensä videoilla oli epäilyttävää.
Aloimme todella epäillä häntä.
Päätimme pidättää hänet.
Hän herätti mielenkiintomme, mitä tuli Eridanian sijaintiin.
Hän oli Joseph Pabon.
Soitin hänelle, ja hän suostui puhumaan.
Halusin palata asemalle kontrolloidumpaan ympäristöön.
Kun Joseph Pabon tuli,
hän sanoi käyttäneensä tavarahissiä -
ja vieneensä siivoojat -
kerroksiin, joita heidän oli tarkoitus siivota.
Hän kertoi vieneensä naisen 8. kerrokseen.
Juuri sieltä löytyivät naisen siivouskärryt ja hiussolki.
Hän näki naisen viimeisen kerran.
Oli heinäkuu.
Iglussakin olisi tullut hiki, koska oli niin kuuma.
Pidän pukua, koska olen rikospoliisi NYPD:ssä.
Jos voisin pitää varvastossuja ja uikkareita…
Se sopisi.
Mutta hänellä oli pitkähihainen paita, jonka päällä oli t-paita.
Ajattelin, että hän oli järjiltään.
Hän oli valmis lumisotaan keskellä heinäkuuta.
Se vaivasi minua koko kuulustelun ajan.
Käskin hänen lopulta riisua paitansa.
Hänellä oli naarmuja hartioissa, kaulassa ja muualla yläruumiissaan.
Pyysin häneltä selitystä.
Hän sanoi, että Eridanian katoamisiltana -
hänen piti käyttää tavarahissiä ja viedä rakennusmiehiä ylös ja alas.
Hän väitti auttaneensa heitä viemällä betonirautoja ja kehyksiä.
Kysyin häneltä, oliko hän liiton jäsen.
Hän vastasi kyllä.
Koska perheeni väkeä kuuluu -
eri ammattiliittoihin,
tiedän, että jos saa tehtävän ja tekee jotain muuta, joutuu pulaan.
Hänen ei olisi pitänyt koskea mihinkään muuhun kuin hissin nappeihin.
Kysyin, miksi hän auttoi heitä viemään kärryjä.
Se oli käsittämätöntä. En uskonut siihen pätkääkään.
Yritin kysellä häneltä,
oliko hän tehnyt naiselle jotain ja oliko tämä rakennuksessa,
jotta voisimme löytää hänet -
ja palauttaa hänet perheensä luo.
Hän vain väitti, ettei ollut tehnyt mitään.
Olimme kuulustelleet häntä jo 14 tuntia.
Kysyimme, antaisiko hän meille DNA:taan.
Se sopi hänelle, ja hän otti näytteen itse.
Hän ei myöntänyt mitään rikollista toimintaa.
Jouduimme päästämään hänet.
Meillä ei ollut ruumista,
mutta kerroin esimiehilleni, että uskoimme -
hänen olevan pääepäiltymme.
Aloimme seurata Joseph Pabonia -
ja hänen liikkeitään,
koska nainen saattoi olla hänellä.
Hän saattoi olla miehen kotona,
toisessa rakennuksessa tai toisessa paikassa.
Laitoimme pari poliisia seuraamaan häntä -
ja vahtimaan hänen toimiaan.
Halusimme tarkkailla Pabonia vuorokauden ympäri.
Teimme vuorotyötä.
Ajoin hänen perässään kaikkialle.
Jos hän jäi ravintolaan liian pitkäksi aikaa,
lähetimme jonkun varmistamaan, että hän oli siellä.
Emme yrittäneet olla huomaamattomia.
Meitä ei haitannut, jos hän tiesi meidän seuraavan häntä.
Se oli kuin kissa ja hiiri -leikkiä. Me vastaan hän.
Emme aikoneet hävitä.
Olimme etsineet naista pari päivää.
Häntä ei ollut videoilla.
Emme nähneet hänen poistuneen rakennuksesta.
Olimme tutkineet rakennuksen joka nurkan ylhäältä alas asti -
emmekä olleet löytäneet häntä.
Siinä ei ollut enää mitään järkeä.
Tunsimme olomme lannistuneeksi,
mutta se teki myös työstämme paljon vaikeampaa.
Eli sen sijaan, että Two Rector Street olisi ollut -
ainoa tutkimuspaikka,
sitä olikin koko New York.
Tapaus vain laajeni.
Se vaati lisää resursseja ja laajemman tutkimuksen.
Nainen saattoi olla missä vain.
Päätimme laajentaa videoseuranta-aluetta.
Kävelikö hän Trinity Streetillä?
Oliko hän Greenwich Streetillä?
Menikö hän Rector Streetiä itään tai länteen?
Se ei tuottanut hedelmää.
Se ei… Emme nähneet häntä.
"Miten en löydä heitä? Mitä en huomaa?
Mitä me emme huomaa?"
Tapausta tutki tosi monta tutkijaa.
WALL STREETIN ASEMA
Rector Streetiltä pohjoiseen oli kauppa.
Löysimme videon Joseph Pabonista Eridanian katoamispäivältä.
Saimme kauppiaalta kuitin -
Joseph Pabonin alkoholiostoksesta siitä kaupasta.
Eridania oli mahdollisesti törmännyt häneen, kun hän joi.
Heille tuli ehkä kiistaa, ja mies kävi hänen kimppuunsa.
Sanon sitä "voi paska" -hetkeksi. "Tämä pitää salata." Se on reaktiivista.
Meillä ei ollut syytä pidättää häntä.
Ruumista ei ollut vieläkään. Ei ollut edes varsinaista rikosta.
Meidän piti vain jatkaa hänen seuraamistaan.
HEINÄKUUN 10. 2009 3 PÄIVÄÄ ERIDANIAN KATOAMISESTA
Etsimme alueilta, jonne ruumiin olisi voinut jättää -
niiden sijasta, jonne joku olisi paennut.
Hänet oli ehkä laitettu roskikseen.
Yksityinen jäteyhtiö kerää ne.
Lähetimme poliiseja Pennsylvaniaan -
tutkimaan aluetta, jonne heidän roskansa vietiin.
Perhe on kokenut kovia tällä viikolla.
Poliisit tutkivat perusteellisesti kaatopaikan -
Pennsylvaniassa, jonne rakennuksen roskat viedään.
Se oli uskomatonta.
Äiti ei ollut roska.
Mietin vain, voisiko äiti olla siellä.
Oli kamalaa,
jos joku oli tehnyt hänelle niin.
Emme löytäneet Eridania Rodriguezia -
emmekä enempää todisteita,
joiden avulla olisimme voineet yrittää löytää hänet.
Koska sieltä ei löytynyt ketään, toivoni kohosi taas.
46-vuotiasta Eridania Rodriguezia ei ole nähty.
Poliisi uskoo hänen kuolleen.
Perheellä on tosi vaikeaa. Odotamme vastauksia.
Siitä tuli iso juttu.
Kun niin käy, lehdistö alkaa kysellä -
poliisilta tapahtumista.
Se oli turhauttavaa. Mietimme, missä hitossa hän oli.
Paineet olivat kovat.
Tapaus vaati niin paljon resursseja,
ettei sitä voitu jatkaa sillä tasolla.
Muiden poliisien piti palata tehtäviinsä, ja poliisien piti partioida kaduilla.
Osasto alkoi vetää resursseja jutusta -
muihin asioihin.
Emme ratkaisseet tapausta,
ja se vaikutti NYPD:n imagoon.
Pomomme alkoivat painostaa meitä.
Olimme kusessa.
Manhattanin rikospoliisin päällikkö Matarazzo järjesti kokouksen.
Jossain vaiheessa hän sanoi minulle:
"Hei, John. Mitä on tekeillä?
Missä uskot hänen olevan?"
Sanoin hänelle, että uskoin naisen olevan rakennuksessa.
Hän käski tutkia sen vielä kerran.
4 PÄIVÄÄ ERIDANIAN KATOAMISESTA
Tutkimme taas rakennusta.
Hän ei lähtenyt sieltä.
"Menkää etsimään, minne hittoon hän meni."
Sinne komennettiin 10 ylikonstaapelia ja sata poliisia.
He tutkivat rakennuksen joka nurkan -
kerros kerrokselta.
Olimme kaikki mukana.
Käytimme perheeseen ja koko tapaukseen valtavasti aikaa.
Halusimme kaikki myönteisen tuloksen.
Valitettavasti niin ei käynyt.
Sain puhelun 9. piirin poliisilta.
"John, tulin juuri hissistä 12. kerrokseen.
Tule tänne."
12. kerros oli rakenteilla.
Seinät olivat betonia. Siellä ei ollut seinälevyjä eikä huonekaluja.
Kun tulin hissistä,
kerroksessa leijui kuoleman haju.
Poliisi käski katsoa sisälle.
Näin, kun verta -
ja roskia tuli ilmastointikanavasta.
Kutsuimme paikalle rikosteknikot.
Avasimme ilmastointikanavan,
ja hän oli siellä.
Kyse oli nyt murhasta.
Ensietsinnöissä koirat eivät tunnistaneet hajua.
Ilma kiersi ja kohosi.
Uudessa etsinnässä ilmakanava oli kiinni.
Ilma pysyi paikoillaan 12. kerroksessa, missä Eridania oli.
Valitettavasti ruumis oli hajonnut,
mikä teki tunnistuksesta mahdotonta,
mutta oletimme, että hän oli Eridania.
Hänet oli sidottu. Kädet olivat selän takana, ja suu oli teipattu.
Ilmastointiteippi oli epätavallista.
Se oli keltamustaa varoitusteippiä.
Outoa kyllä, Eridanialla oli ristikaulakoru,
mutta se oli hänen suussaan.
Monet uskoivat,
että kyse oli ehkä jostain rituaalista.
Kun joku tekee toiselle niin ja…
Hitsi. Hän laittoi naisen ilmastointikanavaan.
Kuka tekisi jotain niin äärimmäistä?
"Piilotan hänet sinne."
Oikeuslääkärin toimisto haki ruumiin juuri.
Poliisi on ollut täällä koko päivän.
Haluamme kuulla, kenet he löysivät.
ERIDANIAN VELI
Toivomme, ettei se ole hän, mutta minulla on paha tunne.
Äitini löydettiin.
Hänet löydettiin ilmastointikanavasta -
sidottuna -
kuin eläin.
Hakkasin keittiön pöytää,
ja veljeni yrittivät pidätellä minua.
En voinut lakata itkemästä.
Miten joku voi tehdä toiselle niin,
kun tämä on aina vain auttanut muita?
Hän oli tosi kiltti ja rakastava.
Hän tuotti muille aina iloa.
Miten hän ansaitsi sen?
Voin kuvitella hänen huutonsa.
Hän yritti huutaa apua,
mutta siinä rakennuksessa sai huutaa, eikä kukaan kuullut.
Sanoin, että hankkisimme ehdottomasti oikeutta heidän äidilleen,
koska Eridania ei ansainnut sitä.
OIKEUSLÄÄKÄRIN VIRASTO
Menin ruumiinavaukseen.
Tiesin, että löydökset auttaisivat tapauksen hoitamista.
Saisimme tietää kuolinsyyn ja rikosteknisiä asioita.
Se ei ollut seksuaalista väkivaltaa.
Häntä ei lyöty tylpällä esineellä, puukotettu eikä ammuttu.
Kallo ei ollut murtunut.
Kieliluu oli ehjä.
Häntä ei ollut kuristettu.
Koska Eridania oli ahtaassa tilassa sidottuna,
hänen päänsä työntyi eteenpäin ja kaula oli alhaalla.
Hänet oli teipattu, joten hän ei saanut paljoa happea.
Kuolinsyy oli murha tukehduttamalla.
Hän varmaan eli, kun hänet teipattiin,
nostettiin lattialta ja laitettiin ilmastointikanavaan, joka suljettiin.
Minä… Minä vain…
Sydämeni murtui, koska kun olin siinä kellarissa -
ja katsoin ylös, näin ilmastointiventtiilin -
ja huusin hänen nimeään yrittäen kuunnella.
Jos hän oli yhä hengissä, hän ei voinut -
huutaa eikä sanoa nimeäni -
tai pyytää apua,
koska hänen suunsa oli teipattu.
Muut sanovat, ettei se ollut syytäni.
Asettukaa minun asemaani.
Kun puhuin siskolleni viimeisen kerran,
hänellä oli outo olo.
Pyysin häneltä muutaman päivän aikaa hankkia hänelle töitä muualta.
Sitten kävi näin.
Taisin mokata senkin.
En antanut hänen erota -
enkä tarkastanut tyhjää 12. kerrosta.
Onneksemme meillä oli yhä epäilty.
Joseph Pabonilla ei ollut alibia.
Hän oli Two Rector Streetissä töissä samaan aikaan Eridanian kanssa.
Joseph Pabon oli ainoa, jolla oli selittämättömiä naarmuja.
Ruumiinavauksessa otetaan DNA-näytteitä.
Kynnet leikataan,
jotta niistä voidaan etsiä muiden DNA:ta.
Ainoa ongelma on se,
ettei se ole kuin 15 minuutin koronatesti.
Jouduimme odottamaan tuloksia ja toivoimme,
että löytäisimme yhteyden Joseph Pabonin -
ja Eridaniasta otettujen DNA-näytteiden välille.
Tutkiessamme Joseph Pabonia lisää -
saimme tietää useisiin naisiin kohdistuneesta kotiväkivallasta.
Riideltyään kerran entisen tyttöystävänsä kanssa -
hän särki tämän auton ikkunat keilapallolla.
Se vahvisti tunnettamme,
että hän saattoi murtua -
ja menettää hermonsa Eridanian kanssa.
Olimme jo seuranneet häntä kuulustelujen jälkeen -
varmistaaksemme, että tiesimme hänen sijaintinsa.
Aioimme seurata häntä, kunnes saisimme DNA-testin tulokset,
jotta voisimme osoittaa, että se oli hän.
Olisi ollut iso katastrofi hukata hänet,
ennen kuin tulokset olisivat tulleet.
Hän oli mahdollisesti tehnyt sen hirveän teon.
Hän oli sitonut ja tukehduttanut sen naisen -
mutta jatkoi elämäänsä kuin ei olisi tehnyt mitään.
Toinen huolestuttava asia oli,
että jos hän oli ollut väkivaltainen,
hän voisi käydä uuden tyttöystävänsä kimppuun.
HEINÄKUUN 17. 2009 - 10 PÄIVÄÄ ERIDANIA RODRIGUEZIN MURHAN JÄLKEEN
Heinäkuun 17. päivänä minulle soitettiin DNA-tulosten valmistuneen.
Näyte kuului vuorenvarmasti Joseph Pabonille.
Kun saimme pidätysmääräyksen, soitin Al Titukselle -
ja sanoin: "On aika pidättää hänet."
LIIKEKESKUSTA
Hän asui Staten Islandissa.
Hän lähti pääkadulta ja ajoi pikkukadulle.
Piiritimme hänet.
Astuimme ulos aseet esillä -
ja käskimme hänen pysähtyä.
Kun viimein vedimme Pabonin ulos ja pidätimme hänet,
hänen tyttöystävänsä oli autossa.
Hän ei ehkä tajunnut sitä silloin -
mutta varmaan ymmärsi jossain vaiheessa -
asuneensa tappajan kanssa.
Saatoimme pelastaa hänen henkensä.
Se oli upea päätös pitkään venyneelle tapaukselle.
Saimme syyllisen kiinni ja Pabonin pois kaduilta.
Kun kuulimme, että Joseph Pabon oli pidätetty murhasta,
kaikki huusivat ilosta ja itkivät.
Olin iloinen, mutta…
Kun päätimme puhelun tutkijan kanssa,
kysyimme itseltämme,
miksi hän oli tehnyt sellaista.
Tein hänen kanssaan töitä puolitoista vuotta.
Juttelimme aina. Hän toivotti huomenta.
Hän jututti minua vastaanotossa ja teki työnsä.
Meillä ei ollut ongelmia.
En tehnyt hänelle mitään,
minkä takia hän olisi satuttanut siskoani.
Hän ei ollut viholliseni vaan työkaverini.
Hänet tuotiin -
1. piirin poliisiaseman selliin.
Kaikki olivat innoissaan.
Halusin taas kuulustella häntä.
Halusin hänen myöntävän sen.
Se oli henkilökohtaista.
Valitettavasti hän pyysi asianajajan, emmekä saaneet tehdä sitä.
Mutta oikeudessa Joseph Pabon tuomittiin -
25 vuodesta elinkautiseen.
Hän ansaitsi kohtalonsa.
Kun he kertoivat, että hän oli syyllinen,
murruin täysin.
Me kaikki murruimme.
Hän ei katunut sitä.
Hän nauroi katsoessaan meitä.
Se särki sydämeni.
Vaati kaikki voimani -
ja sisuni pidättäytyä käymästä hänen kimppuunsa.
Halusin lyödä häntä takaraivoon.
Halusin kuristaa hänet.
Pabon ei ikinä kertonut tekonsa syytä.
Odotamme yhä vastausta siihen.
Miksi hän teki sen? Tekikö äiti hänelle jotain?
Sanoiko hän jotain, mikä suututti hänet?
Miksi?
Hän varmaan vain sekosi.
Hän suuttui hetkeksi -
kuten oli suuttunut aiemminkin naisten kanssa.
Siskoni taisteli henkensä edestä, tiedän sen.
Tiedän, että hän pelkäsi kovasti viimeisinä hetkinään.
Mutta hän on poissa.
Hän ei palaa.
En ole toipunut siitä.
Tunnen sen yhä vatsanpohjassani.
En tajua vieläkään, mitä tapahtui.
Se mies muutti perheemme ikuisuudeksi.
Tapauksen tutkiminen -
ja heidän sekä heidän surunsa näkeminen…
Kaikki se työ, jonka teimme tekijän löytämiseksi…
Se…
En unohda sitä ikinä.
Muistan, miten pidin kasvaessani NYPD:tä -
kaupungin isoimpana jenginä.
Oltuani siellä töissä monta vuotta -
tajusin, että se on ennemminkin perhe.
Poliisin toimia ei ymmärretä tarpeeksi.
He eivät ole miehittäjiä,
eikä yhteisö ole villien joukko,
jonka kimppuun me hyökkäämme.
OPETAMME OIKEUTTA
Pari vuotta oikeusjutun jälkeen -
jäin eläkkeelle tehdäkseni kaikkeni eri puolten yhteen tuomiseksi.
Muutuin rikospoliisi Tituksesta tohtori Titukseksi.
Opetan John Jay College of Criminal Justicessa.
Pidätys vie jonkun vapauden.
…töitä tulevien poliisien kanssa.
Kuulkaa faktat ja todisteet -
ja päättäkää, onko henkilö syyllinen -
ei vain ulkonäön tai stereotyyppien perusteella…
Haluan kaikkien ymmärtävän,
että asioilla on monia näkökulmia.
Jotkut vastaavat omia ja toiset ovat hyvin erilaisia.
Jos alkaa lainvalvojaksi, se pitää ymmärtää.
Ei voi kohdella muita eri tavalla, koska he ovat eri paikasta.
Siten oppilaat ymmärtävät maailmaa, johon liittyvät.
Se on minulle tärkeää.
Tehkää töitä yhteisen hyvän eteen,
jotta maailmasta tulee parempi ja turvallisempi.
ENSI JAKSOSSA
Selviytyjän syyllisyys 9/11:n jälkeen motivoi minua lähtemään Lähi-itään.
Olin urakoitsijana merijalkaväessä.
Ollessani Afganistanissa -
minulle soitettiin, että Howard Pilmarin tapaus avattaisiin uudelleen.
Hänet murhattiin toimistossa.
En tiennyt ketään, joka olisi halunnut hänen kuolevan -
tai tulevan murhatuksi siten.
On vain harvoja ratkaisemattomia tapauksia, joita mietin,
mutta ajattelin Pilmarin tapausta vuosia myöhemmin.
Se oli melkein ratkennut.
Joka rikospoliisilla on tapaus, joka on jäänyt jostain syystä ratkaisematta.
Siitä tulee hänen uransa Moby Dick.
Howard teurastettiin kuin sika karsinassa, kuin eläin.
Tekstitys: Petri Nauha