PE INSULA MANHATTAN
EXISTĂ DOUĂ BRIGĂZI DE DETECTIVI DEDICATE OMUCIDERILOR:
BRIGĂZILE MANHATTAN NORD ȘI SUD.
ELE INVESTIGHEAZĂ CELE MAI BRUTALE ȘI DIFICILE CRIME.
ACESTEA SUNT POVEȘTILE LOR.
23 MAI 1997
Vinerea seara din weekendul Memorial Day,
am primit un apel
legat de o persoană dispărută la Central Park West 115.
Clădirea e cunoscută drept Majestic.
E o clădire de lume înstărită.
Majestic avea toate dotările cunoscute de om.
Portar, administrator,
tot ce-ți trebuie ca să trăiești în acea stratosferă.
Am ajuns la adresă.
Ne-a întâmpinat dl Abdela care ne-a spus
că fiica lui, Daphne Abdela, nu s-a întors acasă.
Lee Furman îl interoga pe tată ca să afle ce s-a întâmplat.
Iar portarul i-a spus: „Nu a dispărut.
E la spălătoria din spatele holului.”
Portarul ne-a arătat unde era.
Când domnul Abdela a deschis ușa,
am văzut o fată, un băiat tânăr, într-o cadă,
în apă, spălându-se unul pe altul.
Era vorba de Daphne Abdela și iubitul ei, Chris.
Mă gândeam că se giugiuleau, într-o cadă.
Oricât de ciudată ar fi fost scena aceea,
a observat că era sânge.
Am întrebat de sânge, iar Daphne mi-a spus
că s-a tăiat la cap cu rolele.
Nu era atât de mult sânge
încât să intrăm la bănuieli.
Ar fi putut fi un accident.
Am observat că și Chris avea o tăietură deasupra sprâncenei.
Dar, din nou, mică. Nimic important.
Mi-am dat seama că era supărată că eram acolo.
A țipat la tatăl ei: „De ce ai chemat poliția?
Îi urăsc pe copoi. Îi urăsc pe 5-0.”
Daphne a strigat apoi: „Ieșiți dracului! Închideți ușa!”
În acel moment, dl Abdela ne-a spus: „Sunt bine. Totul e bine. Îi duc sus.”
Așa că am plecat.
Înainte ca Lee Furman să se îndepărteze prea mult de Majestic, a auzit prin stație
despre cineva care a raportat un cadavru în Central Park
și venea de la Majestic.
CASA LUI DAPHNE - CENTRAL PARK
Am transmis prin stație: „Tocmai am fost acolo. Mergem noi.”
Și ne-am întors la Majestic.
Fusese Daphne Abdela care sunase la poliție.
Așa că ne-a invitat înăuntru.
Am intrat și mi-a zis: „Există un cadavru în lac.”
„Un cadavru în lac. Serios? Care sunt șansele?”
A fost o crimă malefică.
Atât de excesivă!
Cine ar mutila pe cineva așa de brutal?
Și de ce?
Fiecare caz îți sfâșie o bucată din suflet.
Nu poți face slujba asta decât dacă îți pasă.
Vrei să afli adevărul.
Asta fac detectivii.
Am vrut să știu ce se ascunde în spate. Ce s-a întâmplat de fapt?
E foarte important ca o familie să știe cine le-a ucis ruda.
E slujba mea.
În New York, Poliția New York…
asta e tot.
OMUCIDERI: NEW YORK
Central Park e esențial pentru inima orașului New York.
Nu e doar un parc cu care ai asocia…
o peluză grozavă,
poate câteva terenuri de baseball și un loc de joacă.
E mult mai mult.
Toți trăim în beton.
Mergem pe beton.
Trăim în aer, departe de natură.
Central Park, pentru un newyorkez, e mai mult decât o curte.
E o oază.
Dar toți newyorkezii împart Central Park.
Nu doar oamenii buni, ci și cei răi.
Central Park era foarte periculos în anii '70 și '80.
Nu m-aș fi dus niciodată acolo noaptea.
Atunci aveam 2.500 de omucideri pe an.
Multe s-au întâmplat în Central Park.
La sfârșitul anilor 1990,
orașul devenea mai sigur.
Fiecare indicator al infracțiunilor, al siguranței publice
mergea în direcția bună.
Când orașul s-a îmbunătățit și lucrurile au devenit mai bune
și Central Park a devenit mai bun.
Totuși, ori de câte ori avea loc o infracțiune,
era toată lumea la datorie.
Când i se întâmplă ceva cuiva în Central Park,
toată lumea intră în alertă.
Când cineva e ucis, e important.
23 MAI 1997
Pe 23 mai 1997,
mi-am început al cincilea an ca procuror.
Tocmai începusem să călăresc cu un asistent de omucideri cu experiență,
ceea ce înseamnă că eram instruit să anchetez și să formulez plângeri.
Îmi amintesc că între trei și patru dimineața,
m-am trezit la sunetul pager-ului.
Și pentru că tocmai mă mutasem în chirie, nu aveam o linie telefonică conectată.
Așa că a trebuit să ies în stradă.
Am găsit un telefon public și am format numărul de pe pager.
Iar persoana de la celălalt capăt a spus:
„E ceva vânzoleală în Central Park.”
Mi s-a părut că a fost eufemismul anului.
Era dimineața devreme.
Fuseserăm anunțați de dispeceratul de noapte.
Ne-a spus: „Avem un cadavru plutitor în Central Park.”
Eram comandantul Rondului de noapte al Manhattan Detective.
Treaba noastră era să stabilim locul crimei,
apoi să-l predăm detectivului care se ocupa de caz.
Am ajuns la locul faptei,
chiar în partea de vest a Central Park, lângă Strawberry Fields.
Aveam o dâră de sânge, poate 12-15 metri, care ducea spre foișor.
Am urmărit dâra de sânge.
Și am mers până la lac.
Și acolo, pe lac,
era un corp uman, care plutea cu capul în sus.
Când am văzut prima dată locul crimei,
am simțit o incredibilă disonanță.
Lacul e în centrul acestui parc frumos.
Și, totuși, ceea ce vedeam la locul crimei a fost
printre cele mai brutale pe care le-am văzut vreodată.
6:00 DIMINEAȚA 3 1/2 DUPĂ CE S-A GĂSIT CADAVRUL
M-am dus la locul crimei
ca să investighez cadavrul în locul în care se afla,
în circumstanțele lui.
Majoritatea locurilor faptei sunt limitate la un singur loc.
În acest caz, aveam cărarea care ducea spre parc,
unde erau picături de sânge,
zona de lângă foișor, unde era balta de sânge
și cadavrul din lac.
Și am privit pe malul apei
și am văzut legănându-se și plutind printre stuf
un om palid,
ce mai rămăsese dintr-un om.
M-am apropiat puțin
și am văzut că abdomenul îi fusese sfâșiat,
iar intestinele îi pluteau în apă.
Am văzut sute de cadavre în timpul serviciului meu la NYPD.
A fost singurul cadavru
pe care l-am văzut cu un intestin plutitor.
E ceva ce n-am uitat.
Avea încheietura mâinii tăiată.
Mâna dreaptă atârnând, aproape detașată.
Avea răni multiple de înjunghiere.
Îți zici: „ucidere excesivă.”
Uciderea excesivă e motivată de pasiune, mânie, furie.
Fiecare crimă e oribilă și fiecare loc al crimei
e supărător, emoționant și greu de digerat.
Dar există variații.
Iar omuciderile comise cu cuțite
tind să fie cele mai brutale.
În acel moment al carierei mele,
acesta era al doilea loc al crimei la care asistasem.
Să fii expus la așa ceva atât de repede,
a fost un botez al focului.
Eram detectiv anchetator gradul trei
și lucram la Brigada Omucideri Manhattan Nord.
Și eram acolo de aproape patru ani.
Vineri, 23 mai 1997, nu era programat să lucrez în tura de zi.
Am venit mai devreme ca să mă duc la o înfățișare în centru.
Am ajuns la birou pe la opt dimineața.
Locotenentul m-a privit și mi-a spus: „A avut loc o crimă în parc.
Trebuie să suni în centru, să anulezi procesul și să vii cu noi.”
Mi s-a spus că cineva de la Omucideri Manhattan Nord
a fost repartizat.
Apoi apare Rob Mooney.
Și în clipa în care a început să vorbească,
am știut cine e șeful.
Tipul avea 1,90 m.
Cu un cap enorm.
Avea părul de vedetă rock din anii '70,
cu o mustață în stilul anilor '70.
Părea unul dintre membrii dispăruți ai The Allman Brothers Band.
Și purta mereu o agrafă cu Grateful Dead la rever.
Mare Deadhead. Iubește Grateful Dead.
Probabil i-am văzut pe Dead de aproape 300 de ori în viața mea.
Diversitatea din acea comunitate îmi dădea un avantaj,
să nu judec oamenii.
Nu judeci o carte după copertă.
În acest caz, s-a dovedit a fi adevărat.
2:30 DIMINEAȚA S-A GĂSIT CADAVRUL
8:00 DIMINEAȚA DET. MOONEY AJUNGE LA LOCUL CRIMEI
POLIȚIA NEW YORK
Victima nu avea portofel,
dar am găsit niște documente.
Și era un nume, Michael McMorrow.
Am aflat că Michael avea 44 de ani.
Locuia în Manhattan cu mama lui
și lucra la o companie imobiliară.
Astăzi, misterul unei crime înfiorătoare a unui bărbat în Central Park, New York.
McMorrow a fost înjunghiat de peste 50 de ori, i s-a tăiat gâtul.
Puteai auzi presa năvălind,
pentru că în New York,
tot ce se întâmplă în Central Park e de prima pagină.
Când m-am uitat la statura victimei, tipul avea peste 1,80 m.
Părea să aibă peste 90 de kilograme.
Ca cineva să poată mutila
și dezmembra pe cine așa
trebuie să fi existat ceva. N-am putut înțelege.
Starea corpului victimei
și violența care a dus la toate aceste răni
indica clar că nu a fost un act de violență întâmplător.
Nu a fost un jaf care a mers prost.
Astfel, misterul devine mecanismul a ceea ce s-a întâmplat.
8:00 DIMINEAȚA DET. MOONEY AJUNGE LA LOCUL CRIMEI
2:00 DIMINEAȚA FURMAN SE ÎNTORACE DE LA MAJESTIC
Deci, eram în apartament.
Se făcuse ora două dimineața.
După ce a plecat Chris, ne-a sunat Daphne.
Ne-a spus: „Îmi e frică de Chris.
N-am vrut să spun nimic cât era prin preajmă.”
Daphne a zis că era în parc cu iubitul ei, Chris.
Au ieșit la plimbare,
iar Chris a luat-o razna. A ucis un tip.
În timp ce Daphne vorbea, domnul Abdela a plecat…
M-am uitat la el. El a plecat. „E fiica ta.
Nu spui nimic. Nu o împiedici să spună asta.”
Poate că era obișnuit cu asta.
În mintea mea, mă gândeam că mă lua la mișto.
„Ai 15 ani. Ești tânără.”
Poate intrase în belele, așa că voia să-i facă probleme tatălui ei.
Nu-i puneam întrebări. Ea îmi divulga această informație.
Apoi a spus că a încercat să-l resusciteze.
Că a încercat să ajute în loc să fie părtașă.
Spunea că Chris a făcut asta și cealaltă.
Ea nu făcuse nimic.
Până când, în timp ce Chris încerca să scape de corpul lui,
ea i-a spus: „Ar trebui să încerci să-l eviscerezi și să-l scufunzi.
Să mușamalizezi.”
Să fii părtaș la așa ceva ar trebui să te șocheze.
Dar purtarea ei era normală, foarte relaxată.
Lee Furman a trimis niște polițiști de la Secția Central Park
să se ducă în parc și au descoperit cadavrul plutind în lac.
Asta a schimbat tot ce se întâmpla în apartament.
2:30 DIMINEAȚA S-A GĂSIT CADAVRUL
2:00 DIMINEAȚA FURMAN SE ÎNTOARCE LA MAJESTIC
8:00 DIMINEAȚA AJUNGE MOONEY
9:00 DIMINEAȚA LOCUL CRIMEI
După ce Lee Furman a preluat apelul 911 din apartamentul lui Daphne,
am avut motive să credem că Christopher era implicat direct.
Mai târziu, în acea dimineață, pe baza acelei informații,
detectivii s-au dus acasă la Christopher Vasquez
și l-au arestat pentru uciderea lui Michael McMorrow.
A trebuit să meargă la sediul central.
Iar locotenentul de atunci mi-a spus:
„Aranjează-ți cravata! Trebuie să-l conduci la mașină.”
Când m-am uitat la Chris Vasquez,
am fost puțin șocat pentru că arăta ca un băiețel.
Știam că avea 15 ani, dar părea de 12.
Era clar că avea răni pe o parte a feței și pe mâini.
Acea impresie mi-a sporit îngrijorarea
despre cum s-a întâmplat,
pentru că nu mi s-a părut probabil
că el era singurul responsabil
pentru tot haosul de la locul faptei.
Ceea ce nu știam era ce să credem despre Daphne.
Felul în care s-a prezentat a fost drept martoră.
Dar majoritatea martorilor la crime incredibil de violente
nu spun că au sugerat că ar fi o idee bună să eviscereze victima
pentru a-i scufunda corpul în lac.
Deci, Daphne Abdela a fost arestată
la 12:30 după-amiaza, pe mai 23.
Și ne-am dus să-i luăm o declarație.
Am vrut să vorbim cu ea,
dar tatăl, în numele ei,
a refuzat să vorbească cu noi.
Prima dată când am văzut-o pe Daphne Abdela, era o puștoaică.
Era mică.
În mintea mea, mi-era greu să fac legătura dintre această persoană și crimă.
Am fost informați că amândoi au cerut avocați.
Deci n-am avut ocazia să-i interogăm.
Era o pierdere uriașă.
Când nu există această ocazie, e o problemă.
Aveam doi puști de 15 ani și Michael
care era cu 30 de ani mai mare decât amândoi.
Cum s-au reunit oamenii aceștia?
Cum a devenit o crimă?
Detectivii au cercetat familia lui Daphne
și au aflat că tatăl ei era un om de afaceri înstărit,
iar mama ei, un model francez.
Au adoptat-o când era bebeluș.
Și a trăit o viață de privilegii incredibile.
Avusese totul.
La sfârșitul anilor '80, multe mame își aduceau copiii în parc.
Ne jucam în Strawberry Fields.
Apoi derulează cam 13 ani.
Într-o zi, am auzit că cineva a fost arestat pentru crimă.
Era o fată pe nume Daphne.
Pe măsură ce am aflat mai multe,
prietenii noștri și-au dat seama că fetița pe nume Daphne era
unul dintre copiii care se jucau aproape zilnic cu copiii noștri.
Când am auzit de crimă, am devenit obsedată de ea.
Doar la ea mă puteam gândi.
Atunci am scris o propunere de a scrie o carte despre asta.
Când am scris cartea asta, am vrut să vorbesc cu oricine
îi cunoșteau pe Daphne, pe Christopher.
Daphne a mers la Columbia Grammar când a început școala.
La început, s-a integrat destul de bine,
dar, cu trecerea anilor, a devenit mai agresivă.
Spre final, în clasa a opta, i s-a cerut să plece de la Columbia Grammar,
ceea ce nu e obișnuit la o școală privată din oraș.
Daphne a avut un comportament distructiv,
adică, abuza de băutură și droguri.
Și familia lui Daphne a plătit să meargă la dezintoxicare, cred,
de două ori înainte să se întâmple asta.
Daphne a început liceul la Loyola,
după ce i s-a cerut să plece de la Columbia Grammar.
Era dură. Era obraznică. Era arogantă.
Atitudinea ei se înrăutățea.
A refuzat să respecte regulile, orele de stingere,
orice comportament decent.
Celălalt suspect de crimă e Christopher Vasquez, de 15 ani.
E descris ca fost băiat de altar și cercetaș,
care a crescut într-o casă cu cinci etaje din Spanish Harlem.
Am aflat că Chris Vasquez era dintr-o familie bună.
Era băiat de altar.
Locuia chiar lângă biserică, pe 97th Street.
Era un băiat atât de bun, ajutător, ascultător.
Locuia în East Harlem.
Nimic special.
Un băiat drăguț, bine îmbrăcat.
VECINĂ
Nu stătea pe afară. Nu era scandalagiu.
Toată lumea e tulburată. Nu ne vine să credem.
Părinții lui Christopher erau despărțiți.
Și mama lui îl creștea.
Și l-a înscris la o școală privată, ceea ce e scump.
Părinții lui au muncit din greu să-i ofere o viață bună.
Era un copil cuminte, dar era foarte introvertit
și era de multe ori șicanat la școală din cauza înălțimii lui
și a felului introvertit.
Copiii îl tachinau pe Chris.
I se spunea „legumă”, argou pentru un ratat, cineva slab.
- Nu știu de ce a făcut-o. - Fiindcă e o legumă.
Chiar că e.
Atât Christopher, cât și Daphne știau să se dea cu rolele.
Mergeau în parc în fiecare după-amiază. S-au întâlnit acolo.
Nici Daphne, nici Christopher nu aveau mulți prieteni.
Daphne pentru că era atât de obraznică,
iar Christopher pentru că era foarte retras.
Când s-au întâlnit, s-a legat o prietenie și au început să iasă împreună.
Au petrecut timp împreună două sau trei luni înainte de crimă.
Doi copii de 15 ani, de la școli private,
doar despre asta se vorbea în mass-media.
O crimă șocantă care a dus la arestarea a doi adolescenți…
…fiindcă a înjunghiat un agent imobiliar și a scăpat de cadavru.
Unul dintre ei e fiica unui milionar.
Când am aflat ce s-a întâmplat cu unchiul meu,
am fost în stare de șoc.
Mai ales că, eu și sora mea,
am petrecut mult timp cu unchiul meu în Central Park.
Era un loc special pentru noi toți.
Știam că era un loc special pentru el
și faptul că și-a pierdut viața atât de tragic,
într-un loc așa de special, a fost sfâșietor.
Mi-a fost foarte greu să o văd pe mama
și să văd cât suferă.
Faptul că au trăit împreună,
cred că pierderea a fost simțită de ea mai mult decât de oricine
și cred că încă simțea că ar fi trebuit să-l protejeze.
Am crescut în West Side, la o stradă de Central Park.
Michael era foarte simpatic.
Am avut mulți prieteni.
Nu i-am spus „Michael.” Nu i-am spus niciodată „Mike.”
I-am spus „Irlandezul”. Așa era porecla lui în cartier.
Îi plăcea să râdă.
Asta vedeai la Irlandezul,
râdea mai tot timpul, făcea glume.
Era un tip ca oricare altul.
Ca oricare altul.
De ce ar vrea cineva să-l distrugă așa?
Aici e misterul.
Adolescenții acuzați de înjunghierea brutală din Central Park
a unui agent imobiliar din Manhattan spun că-s nevinovați.
Christopher Vasquez și iubita lui Vasquez, de 15 ani, vor fi puși sub acuzare azi.
24 MAI 1997 LA O ZI DUPĂ ARESTARE
Arestarea nu e sfârșitul poveștii. E începutul poveștii.
Era o situație destul de confuză.
La momentul acela nu simțeam că știam ce s-a întâmplat.
Inculpata e acuzată de 125.25.
De gradul întâi.
Inculpata, împreună cu Chris,
referindu-se la co-inculpat,
a încercat să ascundă identitatea victimei.
Daphne Abdela, de 15 ani, și iubitul ei, Christopher Vasquez,
au pledat „nevinovat” ieri în timpul audierii.
CLĂDIREA TRIBUNALULUI PENAL
Conform legii statului New York, din momentul în care cineva e acuzat,
ai 144 de ore să depui un rechizitoriu.
Dacă nu depui un rechizitoriu în termenul prevăzut de lege,
inculpații trebuie eliberați din arest.
A trebuit să evaluăm rapid dacă credeam că avem suficiente probe
pentru a stabili un motiv întemeiat, care să ne ducă la o punere sub acuzare.
Se pornise ceasul.
ȘASE ZILE PÂNĂ LA RECHIZITORIU SAU ELIBERARE
A devenit o anchetă de anvergură.
A fost nevoie de mai multe echipe la locul crimei,
care să strângă probe din fiecare dintre aceste locații.
Apoi a fost o echipă de detectivi care a interogat rudele, martorii.
Așteptau să vină dovezi. Așa construiești cazul.
Datorită lucrurilor observate de Lee Furman în apartamentul lui Daphne,
existau dovezi care trebuiau colectate.
Probe de sânge pe haine, sânge pe rolele ei
și era sânge pe ceasul pe care-l purta.
Când poliția adună dovezi, o face serios.
Nu e doar o fotografie cu sânge într-o cadă.
Inspectează întreaga cadă,
pentru că are sânge de la făptași,
poate sânge de la victime.
Am căutat în dormitorul lui Daphne.
Într-un sertar, am găsit portofelul lui Michael McMorrow,
cu buletinul lui și niște bani.
E o altă dovadă care o pune acolo cu Michael,
cu Chris la locul faptei.
Problema e că, oricât de groaznic a fost locul faptei,
doar fiind prezent în timp ce infracțiunea e comisă nu e o infracțiune.
Poate că nu e neapărat moral și etic, dar nu e o infracțiune.
Trebuie să dovedești elementele infracțiunii
dincolo de orice îndoială rezonabilă, fiecare element.
Am aflat de la familia lui Michael McMorrow
despre comportamentul obișnuit al lui Michael
și despre unele persoane cu care își petrecea timpul în parc.
Michael avea un grup de oameni pe care-i cunoștea în parc.
După muncă, se ducea acolo cu un pachet de șase beri.
Avea prieteni de băut.
Michael se lupta cu alcoolul.
Era un tip obișnuit, cu probleme obișnuite.
Irlandezul încerca să se schimbe.
Mergea la AA.
Cea la care mergea era la Y, lângă Central Park West
și acolo a cunoscut-o pe Daphne.
Ancheta progresa cum trebuia.
Au fost interogați oameni
despre care am descoperit că se aflau înainte de crimă în parc.
Am descoperit că, în ziua uciderii lui Michael McMorrow,
Daphne și Chris au fost de acord să fie iubit și iubită.
S-au dus să se plimbe cu rolele, iar ea intra în fel de fel de belele.
Se bătea cu bărbați în vârstă, în parc.
Făcea tot felul de nebunii.
Și ar fi făcut o declarație unuia: „O să omor pe cineva în seara asta.”
Înainte de crimă, Daphne și Chris au băut
și au dat peste un grup de oameni lângă Strawberry Fields,
dintre care unul era Michael McMorrow.
Chris era cățelușul ascultător. Făcea ce voia ea.
Daphne e o copilă mai „experimentată,” să zicem, de aceeași vârstă.
Ea era duhul din sticlă.
Când Christopher a găsit sticla, a deschis dopul de plută,
ea a ieșit de acolo și a făcut ce a vrut din el.
În timpul percheziției în apartamentul lui Chris Vasquez,
hainele lui erau pline de sânge și s-a găsit un cuțit.
Nu știam în acel moment dacă era sau nu cuțitul.
A trebuit să facem testul ADN.
6 ZILE PÂNĂ LA ACUZARE SAU ELIBERARE
4 PATRU ZILE PÂNĂ LA ACUZARE SAU ELIBERARE
INSTITUTUL DE MEDICINĂ-LEGALĂ
Domnul McMorrow a fost dus la autopsie.
Avea o alcoolemie de 0,31 la momentul autopsiei,
de trei ori mai mare decât limita legală.
Se poate să fi fost afectat fizic?
Probabil că da.
Dar avea capacitatea de a merge din Strawberry Fields
până la lac pe propriile picioare.
Încercam să aflăm ce s-a întâmplat.
Avea vânătăi în spatele picioarelor.
Era o vânătaie de tipar.
Distrugerea feței sale
a indicat că a fost un atac personal, violent.
Pe o parte a pieptului său erau opt, sau nouă, sau zece răni de cuțit,
toate grupate, care indicau că nu se mișca.
Încercați să vă imaginați un om în picioare,
care e înjunghiat în față
și în palme, în timp ce se luptă pentru viața lui.
Apoi cade.
Iar acum, atacatorul stă deasupra lui și îl înjunghie brutal.
Îl înjunghie de mai multe ori, iar și iar.
Cea mai mare importantă întrebare pe care o aveam
despre ce s-a întâmplat de fapt…
Era un tip mare.
Cum a ajuns la pământ, în ciuda nivelului său de ebrietate,
ca să-i permită lui Chris Vasquez să-i facă atâtea răni?
Răspunsul era că Chris n-a făcut-o singur.
Cel puțin asta era presupunerea.
Când am aflat ce i-au făcut trupului, m-am enervat.
Nu-mi pasă dacă au 15 ani. Ar trebui să se facă dreptate.
Sora mea avea 15 ani.
Eu aveam 17 ani.
Nu puteam înțelege cum cineva de vârsta noastră poate face așa ceva.
Daphne Abdela va rămâne după gratii până miercuri.
Atunci e programată o altă dată la tribunal.
În acel moment, marele juriu va trebui să ia o decizie
sau fata de 15 ani va fi liberă.
4 ZILE PÂNĂ LA RECHIZITORIU SAU ELIBERARE
24 DE ORE PÂNĂ LA RECHIZITORIU SAU ELIBERARE
A sosit analiza ADN.
Briceagul avea un amestec de sânge
pe lamă și pe mâner.
Amestecul era sângele lui și al lui Michael McMorrow.
Era arma crimei. Era o dovadă zdrobitoare.
Era greu să poți să înțelegi
cum au fost capabili de acest tip de violență extremă.
Dar, în același timp, știam că au fost ei.
Știam că au făcut asta.
Am simțit în acel moment că, pe baza informațiilor pe care le aveam,
că aveam suficiente motive întemeiate pentru a-i acuza pe amândoi.
Proba-cheie pentru Chris a fost cuțitul.
Pentru Daphne, declarațiile ei.
Evident, ea își asumase un rol activ
în încercarea de a scăpa de cadavru.
Am prezentat probele marelui juriu.
Marele juriu le-a considerat convingătoare.
Au fost acuzați amândoi de omor prin imprudență.
CRIMĂ NEPREMEDIDATĂ SAU OMOR PRIN IMPRUDENȚĂ
În primele zile ale anchetei,
am aflat la cine au apelat cei doi inculpați ca să-i reprezinte.
Christopher Vasquez a apelat la un bărbat pe nume Arnold Kriss,
care lucrase la Procuratură.
Era clar un adversar formidabil.
Daphne și familia ei au apelat la Ben Brafman.
Ben e unul dintre cei mai importanți avocați din New York
și, probabil, din țară.
A reprezentat pe toată lumea, de la mafioți la oameni de pe Wall Street.
ARMELE LUI PUFFY
Ben avea un portofoliu divers,
cu rezultate bune pentru el și clienții săi.
Mi-a amintit cât de mare era
miza aici și cât de greu avea să fie.
Unii detectivi ar putea fi intimidați
de prezența cuiva ca Ben Brafman.
Opinia mea era: „Ai o diplomă în drept,
te îmbraci mai bine decât mine,
dar amândoi ne-am pus pantalonii la fel de dimineață,
iar eu sunt gata, dacă și tu ești.
Așa că să o facem!”
FIUL, COLEGUL, OMUL CU PROBLEME
Momentan, am mai multe întrebări decât răspunsuri.
Cine era dl McMorrow, și de ce era în parc, bând cu copiii?
Mass-media modela povestea
pentru a-l descrie pe Irlandezul drept un pervers.
Pictau o imagine falsă a lui Michael.
De ce îi plăcea să bea până noaptea, în parc,
cu un public majoritar tânăr, rămâne neclar.
Dar e clar că l-a costat viața.
Cea mai evidentă explicație
dacă vezi un tip de 44 de ani
bând cu doi puști de 15 ani, noaptea, în Central Park…
Nu e un salt prea mare să încerci să descrii povestea aceea.
McMorrow s-a întâlnit mai târziu cu cei doi adolescenți lângă lac
și e posibil să se fi dat la Abdela,
ceea ce l-a făcut pe iubitul ei, Vasquez, să-l atace cu cuțitul.
Cred că speculațiile au fost dureroase pentru bunica mea
și pentru ceilalți membri ai familiei, pentru că nu erau adevărate.
Voiam să ne asigurăm că e ținut minte cu respect și demnitate,
pentru că asta merita.
LA ÎNMORMÂNTAREA VICTIMEI, SE TEME CĂ SE VA PIERDE ȘI REPUTAȚIA
N-am aflat nimic despre el care să indice că ar fi făcut ceva rău cuiva.
Era, de fapt, un om bun, bun cu toți cei pe care-i cunoștea,
fără doar și poate.
Și, în acest caz,
să-l descrii ca fiind în locul nepotrivit, în momentul nepotrivit, e absolut corect.
Cazul împotriva lui Chris era mai solid din cauza cuțitului.
Era cea mai bună probă din acest caz.
Știam că cuțitul era arma crimei.
Am simțit că vom putea dovedi fără îndoială
că Christopher a fost cel care a mânuit cuțitul.
Eram mai puțin încrezători în dovezile despre Daphne.
Deși erau multe dovezi indirecte,
care o situau la locul crimei,
acestea cereau juriului să facă un efort.
A fost un rechizitoriu mai dificil decât cel împotriva lui Christopher.
Apoi am avut o surpriză mare.
PROCURATURA GENERALĂ NEW YORK
Dl Brafman a apelat la Procurorul General în calitate de avocat al lui Daphne
și a spus: „Mi-am interogat clienta,
iar ea ar vrea să apeleze la „Queen for a day”.
Ben a încercat să justifice asta spunând că era o neînțelegere,
că ea era, de fapt, martoră și nu inculpată.
Să o lăsăm să folosească „Queen for a Day.”
E un acord prin care avocatul apărării își poate aduce clientul,
iar el poate vorbi liber.
Orice spui nu poate fi folosit împotriva ta
decât dacă depui mărturie în instanță
și depui mărturie în mod diferit față de ce s-a vorbit acolo.
Am adus-o la Procuratura Generală.
Daphne a explicat că,
în acea seară, ea și Vasquez s-au întâlnit cu un grup de oameni
cu care Michael își petrecea serile, bând cu ei în parc.
La scurt timp, apare un polițist pe scuter și îi împrăștie.
Așa că se duc în direcții diferite.
Daphne și Chris aveau bere, așa că Michael s-a dus după ei.
Și s-au dus la foișorul de pe marginea lacului.
Acolo au stat și au băut restul berii.
La un moment dat,
Daphne și Chris…
au hotărât să înoate goi în lac.
Când au ieșit, amândoi erau înghețați.
Explicația ei a fost că…
Michael a văzut că tremură.
Își pune brațul în jurul ei ca s-o încălzească,
iar Chris a izbucnit.
Pentru că a crezut că Michael încerca să-i facă ei avansuri.
Și-a scos cuțitul și a început să-l înjunghie.
Spunea: „Christopher a făcut-o. A făcut totul.
Eu sunt martoră.”
Dacă ar fi adevărat, ea, de fapt, era martoră oculară la o crimă.
Rechizitoriul ei ar fi fost probabil respins.
Și cu asta s-ar fi sfârșit pentru ea.
Dar eu nu eram mulțumit.
Daphne s-a născut, practic,
crezând că e superioară restului lumii
și că e cea mai importantă persoană în orice camera s-ar afla.
Așa că, sunt sigur, s-a gândit
că va fi mai deșteaptă și ne va putea convinge.
Toți cred că vor reuși să scape cu vorbele.
Nimic nu ne place mai mult.
„Vorbește! Dă-i drumul!”
Așa că am vrut să-i țin isonul.
Am spus că există dovezi fizice care să confirme ce a spus.
Așa că am zis: „Mă întreb dacă ar fi în regulă
dacă ne-ați mai lăsa să vorbim cu ea de câteva ori.
Vreau să clarific câteva lucruri.”
Brafman a spus: „Da, nu e nicio problemă.”
A crezut că s-a terminat.
Am făcut interogările cu ea.
A trimis un asociat de la biroul lui.
Rob are o anumită caracteristică.
E aproape patern.
E de încredere și oamenii vorbesc cu el.
Când Rob Mooney a vorbit cu Daphne Abdela,
au creat o relație.
E genial la asta.
I-am spus: „Am o întrebare.
Mă îngrijorează vânătăile acestea.”
Și am scos o fotografie din dosar,
care arăta clar această delimitare și aceste vânătăi rotunjite
în spatele piciorului și am spus:
„Ce crezi că sunt astea?”
A devenit reticentă pentru o clipă.
Întoarce imaginea, se uită la ea, ezitând.
Un tip a întins mâna, a bătut-o pe umăr și i-a zis:
„E în regulă. Poți să-i spui.” La care eu: „Mulțumesc, amice.
Mă ajuți mult.”
Apoi am băgat mâna în cutie, am scos rolele și i-am zis:
„Te ajută să-ți amintești poate?”
Așa că a început să-și arate
o parte din comportamentul ei adevărat.
A spus: „Am crezut că-mi va răni prietenul,
așa că l-am lovit.”
Eu i-am spus: „Înțeleg, dar explică-mi!”
„Ei bine, l-am lovit și a căzut.
Apoi Chris a sărit pe el și l-a mai înjunghiat.”
Eu am zis: „Bine.”
Apoi avocatul a spus: „Bine, am terminat.”
Nu mai putea nega că nu a avut nicio implicare.
L-a atacat pe Michael McMorrow.
L-a lovit pe Michael McMorrow.
L-a lăsat neajutorat.
Acum aveam dovada.
Făptașă, nu martoră.
O criminală.
Am știut din totalitatea circumstanțelor că ea trebuia să-l fi ajutat pe Chris.
Și atunci, pentru prima dată, ne-a spus.
La scurt timp după ce s-a aflat,
am făcut o înțelegere cu Daphne Abdela.
O adolescentă acuzată de înjunghiere în Central Park a făcut
o înțelegere cu procurorii pledând vinovată pentru omor din culpă.
Daphne Abdela, de 16 ani, și-a cerut scuze pentru rolul ei
în uciderea și mutilarea lui Michael McMorrow, de anul trecut.
Învoiala nu îi cere să depună mărturie
împotriva fostului ei iubit, Christopher Vasquez.
El e acuzat de înjunghierea în sine.
MAMA PLÂNGE ȘI ADOLESCENTA ÎȘI RECUNOAȘTE VINOVĂȚIA
Daphne ar fi pledat vinovată
și ar fi primit pedeapsa maximă pentru capul de acuzare,
dar nu ar fi depus mărturie împotriva lui Chris Vasquez.
Am lucrat mult cu biroul Procuraturii, unde ni s-a spus:
„E tot ce putem obține.” Aveam dovezi împotriva lui.
Aveam un caz solid.
Cu ea ar fi fost prea târziu.
Dacă am fi ajuns la tribunal,
nu era sigur că am fi putut obține vreo condamnare.
Vreau și eu să cer…
În martie 1998, Daphne a venit la tribunal
și a pledat vinovată pentru o crimă numită
„omor din culpă cu circumstanțe agravante”.
Omorul din culpă cu circumstanțe agravante
e diferit de omorul prin imprudență
de care a fost acuzată inițial,
pentru că nu e nevoie de intenția de a ucide.
A pledat vinovată pentru intenția de a-l răni grav
pe Michael McMorrow.
A pledat vinovată pentru omor din culpă.
Ea a declarat în fața instanței de ce se face vinovată
de această infracțiune
și a acceptat o sentință de la trei la nouă ani.
În noiembrie 1998, a început procesul.
A fost prima mea experiență cu Rob în boxa martorilor.
Și Rob a venit la tribunal.
Purta o geacă sport și avea o agrafă Grateful Dead la rever.
Iar eu, tânărul procuror, i-am spus:
„Rob, nu se cuvine. Trebuie să scoți agrafa cu Grateful Dead.”
I-am zis: „Nici în ruptul capului.”
Eu i-am spus: „Te rog, scoate-o! Nu faci asta la tribunal.
Nu porți un craniu cu un fulger prin el în boxa martorilor.”
I-am zis: „Asta e! Nu scot agrafa.”
Rob mi-a spus: „Ai de ales dintre două variate.
Fie pot depune mărturie cu agrafa,
fie nu depun mărturie.
Dar oricum ar fi, povestea se termină cu mine purtând agrafa.”
M-am gândit la asta o clipă și i-am zis: „Când ești pregătit?”
ADMINISTRAREA JUSTIȚIEI E PILONUL UNEI BUNE GUVERNĂRI
Apărarea a lansat ipoteza:
„Trei oameni au mers la lac. S-au întors doi.
Niciunul nu vorbește. Nu știm ce s-a întâmplat la lac.”
Dacă nu știi sigur
cine a tăiat, a luptat,
trebuie să ai îndoieli rezonabile cu privire la vinovăția acestui tânăr.
Când oamenii se arată cu degetul unii pe alții,
există mereu îngrijorarea că va duce la impas
și poate că juriul nu va fi convins.
Apărarea a dat vina pe Daphne
că se poate să fie și ea responsabilă,
dar cred că strategia generală a fost: „Nu se știe.
Și dacă nu se știe, trebuie să-mi achitați clienta.”
În fiecare caz, există un moment
în care juriul poate să vizualizeze
persoana care stă în fața lor făcând ceea ce este acuzat că a făcut.
Mi-a fost greu să cred că toți cei 12 jurați
îl vor vedea pe Chris Vasquez comițând acea crimă oribilă.
Când juriul a ieșit să delibereze,
așteptam deja
de aproape un an și jumătate să se facă dreptate.
Familia noastră avea emoții.
Cu cât dura mai mult,
cu atât părea că au dubii despre vinovăția lui Christopher.
Cred că au deliberat două zile.
Și s-au întors cu verdictul „nevinovat” pentru omor prin imprudență
și „vinovat” pentru omor din culpă cu circumstanțe agravante.
JURIUL A CONDAMNAT UN TÂNĂR DE 16
În esență, aceeași condamnare și sentință ca ale lui Daphne Abdela.
Mi s-a părut un compromis.
Juriul plângea.
Plângea.
Pentru că se uitau la familia Irlandezului.
I-a rănit pe familia McMorrow, fiindcă știau cât au suferit
și nu credeau că li se face dreptate.
BĂIAT, 16 ANI, VINOVAT
Am fost supărat pe verdict.
JURIU LAȘ, FRATELE SPUNE CĂ ABSENȚA LUI ABDELA A IRITAT JURIUL
Treizeci și opt de răni de cuțit nu e omor din culpă.
„A SCAPAT UȘOR”
Cred că juriul n-a crezut că un copil atât de tânăr
ar trebui să ducă crucea de criminal tot restul vieții.
Eu cred în respectarea legii,
dar legea e complicată pentru că îi implică și pe oameni.
Când oamenii sunt implicați, sunt implicate emoțiile.
Majoritatea cazurilor care ne fascinează sunt mistere.
„Cine a făcut asta?”
Dar în cazul acesta, nu despre asta e vorba.
Știm cine a făcut-o, dar de ce?
Spuneți-i „folie à deux”,
în care cei doi și-au combinat nebunia
pentru a forma o mașină de ucis…
sau a fost doar adrenalină.
De ce?
Poți să o iei razna întrebându-te.
Nu putem ști exact ce s-a întâmplat,
fiindcă erau trei oameni și unul e mort.
Asta e situația. Când mi se spune că am rezolvat cazul,
spun că nu e adevărat.
Să rezolvi cazul înseamnă să știi ce s-a întâmplat,
iar de multe ori, nu știi.
Poți presupune ce s-a întâmplat.
Poți să vezi spre ce concluzie logică te vor conduce dovezile,
dar fără narațiune, e imposibil.
IANUARIE 2004 LA ȘAPTE ANI DE LA CONDAMNARE
„Ucigașii cu față de bebeluș din Central Park”
au fost eliberați după aproape șapte ani.
Abdela, acum de 21 de ani, a fost eliberată vineri.
Fostul ei iubit, Vasquez, de 22 de ani, a fost eliberat azi-dimineață.
Ca parte a eliberării condiționate, cei doi nu au voie să se vadă.
Viața fratelui meu valora mai mult decât șase ani de închisoare.
Nu cred că s-a făcut dreptate.
Știu, e sistemul, asta e legea, erau copii
și asta se întâmplă…
dar nu pare corect.
Nu e corect deloc.
Ani mai târziu, Daphne eliberată condiționat fiind,
a încălcat termenii.
Era într-un centru de reabilitare
și l-a atacat pe unul dintre ceilalți rezidenți.
Și, de fapt, s-a întors și a ispășit complet pedeapsa, nouă ani.
Chris a ieșit după șase ani.
Nu știu dacă a făcut ceva pentru a recidiva în vreun fel,
în toți anii de atunci.
A fost o experiență dificilă
atât la nivel personal, cât și profesional.
A fost un caz neobișnuit, emoțional.
Sentimentele astea persistă.
Un lucru bun din acel caz a fost
că l-am întâlnit pe Rob Mooney.
Și nu știam atunci, dar începea să se lege ceva.
URMEAZĂ
La opt dimineața, telefoanele sunau necontenit.
Toată lumea vorbea despre o femeie de serviciu dispărută
din districtul financiar, pe nume Eridania.
Colegii spun că ia cina cu ei în timpul turei lor,
dar ultima oară au văzut-o pe la ora opt și n-a mai fost văzută de atunci.
E o sarcină intimidantă să percheziționezi clădirea,
căutând după oricine și orice, pentru că are 26 de etaje.
N-a mai fost văzută pe cameră.
Nu a fost văzută coborând din lift.
Nu a părăsit clădirea.
Unde e?
Ne-am uitat în fiecare colțișor al clădirii de sus până jos
și n-am găsit-o.
Asta însemna că, în loc ca Rector Street 2 să fie locul
unde avea să se desfășoare investigația
avea să fie întregul New York City.
Subtitrarea: Andra Foca