PÅ ØYA MANHATTAN
FINNES DET TO ETTERFORSKERGRUPPER SOM JOBBER MED DRAP:
MANHATTAN NORD OG MANHATTAN SØR.
DE ETTERFORSKER DE MEST BRUTALE OG VANSKELIGSTE DRAPENE.
DETTE ER DERES HISTORIER.
23. MAI 1997
På fredag i Memorial Day-helgen
blir vi kalt ut til en savnet person på 115 Central Park West.
MAJESTIC LEILIGHETER
Bygningen er kjent som Majestic.
Det er en veldig velstående bygning.
Majestic hadde alle bekvemmeligheter.
Dørvakter, concierge,
alt du trenger for å leve i den stratosfæren.
Vi rykker ut til stedet. Mr. Abdela møter oss
og sier at datteren, Daphne Abdela, ikke har kommet hjem.
Lee Furman prater med faren for å finne ut hva som foregår.
Dørvakten sier hun ikke er savnet. Hun er i vaskerommet bak lobbyen.
Dørvakten viser oss hvor.
Da Mr. Abdela åpner døren, ser vi en ung jente og en ung gutt
i badekaret. De vasker hverandre.
Det er Daphne Abdela og kjæresten Chris.
Jeg tenker de roter. De er i badekaret.
Selv om det var en pinlig situasjon, la han merke til blod.
Jeg spurte om blodet, og Daphne sa hun fikk et kutt i hodet på rulleskøyter.
Det var ikke så mye blod at vi tenkte at noe hadde skjedd.
Hun kan ha falt.
Jeg så at Chris også hadde et kutt over øyebrynet.
Men igjen, lite. Ikke noe viktig.
Jeg merket at hun var sint for at vi var der.
Hun kjeftet på faren. "Hvorfor ringte du politiet? Jeg hater snuten."
Så roper Daphne: "Kom dere til helvete ut. Lukk døren."
Og da sa Mr. Abdela: "Alt er i orden. Jeg tar dem med opp."
Så vi dro.
Lee Furman har ikke kommet særlig langt da han hører en jobb over radioen.
Noen har ringt inn om et lik i Central Park,
og telefonen kom fra Majestic.
DAPHNES HJEM - CENTRAL PARK
Jeg sa vi nettopp hadde vært der og ville rykke ut.
VI drar tilbake til Majestic.
Det var Daphne Abdela som ringte politiet.
Hun inviterer oss inn.
Jeg gikk inn, og hun sa det var et lik i innsjøen.
Et lik i innsjøen? Virkelig? Hva er sannsynligheten?
Dette var en ond forbrytelse. Så overdrevet.
Hvem ødelegger noen så brutalt? Og hvorfor?
Hver sak stjeler en bit av sjelen din.
Du kan ikke ha denne jobben om du ikke bryr deg.
Du vil finne sannheten. Det er det etterforskere gjør.
Jeg har alltid likt å se bak fasaden. Hva skjedde egentlig?
Det er viktig for familier å vite hvem som drepte slektningene.
Det er min jobb.
I New York er NYPD…
Det er det største.
DRAPSSAKER
Central Park er en stor del av New Yorks hjerte.
Det er ikke bare en park med en flott plen,
kanskje et par ballbaner og et lekeområde.
Det er mye mer.
Vi bor alle i betong.
Vi går på betong.
Vi bor oppe i luften, langt fra naturen.
Så for en fra New York er Central Park mer enn en hage.
Det er en oase.
Men alle i New York deler Central Park. Ikke bare gode folk, men dårlige også.
Central Park var veldig farlig på 70- og 80-tallet.
Jeg var der aldri om natten.
Det var da vi hadde 2500 drap i året.
Mange skjedde i Central Park.
På slutten av 1990-tallet
ble byen objektivt sett tryggere.
Hver eneste indikator på kriminalitet, offentlig sikkerhet,
beveget seg i riktig retning.
Da byen snudde og ting ble bedre,
ble Central Park også bedre.
Men når det skjedde forbrytelser der, var det alle mann til pumpene.
Om noen får en flis i Central Park, er det:
"Herregud, alle må dra og finne ut hva som foregår."
Så når noen blir drept, er det svære greier.
23. MAI 1997
Den 23. mai 1997 er jeg i starten av mitt femte år som assisterende statsadvokat.
Jeg hadde begynt å bli med en mer erfaren drapsassistent,
så jeg ble opplært til å etterforske og straffeforfølge drap.
En gang mellom 3.00 og 4.00
husker jeg jeg ble vekket av personsøkeren.
Og siden jeg nettopp hadde flyttet inn, hadde jeg ikke telefon.
Jeg måtte ut på gaten.
Jeg fant en telefonkiosk og ringte nummeret.
Personen i den andre enden sa: "Det er noe tull i Central Park."
Det var årets underdrivelse.
Det er tidlig på morgenen. Vi hadde blitt varslet av nattevakten.
Han sa det fløt et lik i Central Park Lake.
Jeg var sjef for etterforskningsnattevakten på Manhattan.
Jobben vår var å stadfeste åstedet
og gi det videre til etterforskeren på saken.
Jeg kom til åstedet
på vestsiden av Central Park, ved siden av Strawberry Fields.
Vi hadde et blodspor, omtrent 10-18 meter, mot lysthuset.
Vi fulgte blodsporet.
Og jeg går til innsjøen.
Og i innsjøen
flyter en menneskekropp med hodet opp.
Da jeg først så åstedet,
kunne jeg ikke unngå å føle en voldsom dissonans.
Innsjøen ligger midt i denne vakre parken.
Men det jeg så på åstedet,
var noe av det mest brutale jeg har sett.
6.00 3,5 TIMER ETTER FUNN AV LIK
Jeg dro til åstedet for å undersøke liket i den settingen,
under omstendighetene.
De fleste åsteder er begrenset til ett sted.
I dette tilfellet hadde vi stien som gikk inn i parken,
der det var bloddråper,
området ved lysthuset der blodpølen var og liket i innsjøen.
Og jeg så at i vannkanten,
duppende og flytende i sivet,
lå det en blek mann.
Det som var igjen av en mann.
Og jeg gikk litt nærmere
og så at magen hans var skåret opp, og innvollene fløt i vannet.
Jeg har sett hundrevis av lik i løpet av min tid i politiet.
Det var det eneste liket med flytende innvoller jeg har sett.
Jeg glemte det aldri.
Håndleddet var maltraktert. Høyre hånd hadde nesten løsnet helt.
Flere åpne kutt og stikksår.
Du tenker det er overdrevent.
Det betyr lidenskap, sinne, raseri.
Alle drap er grusomme, og alle åstedene
er opprørende, emosjonelle og vanskelige å fordøye.
Men det er variasjon. Og drap som blir begått med kniv,
pleier å være de mest brutale.
På dette punktet i karrieren var det mitt andre drapsåsted.
Å bli utsatt for noe sånt så raskt,
var definitivt en ilddåp.
Jeg var etterforsker i Manhattan nord drapsavsnitt.
Og jeg hadde vært der i nesten fire år.
Fredag den 23 . mai 1997 skulle jeg ikke jobbe dagskift.
Jeg kom tidlig for et rettsmøte i sentrum.
Jeg kommer til kontoret rundt åtte om morgenen.
Politiinspektøren ser på meg og sier det har vært et drap i parken.
"Ring stasjonen, avlys rettssaken og bli med oss."
Jeg ble fortalt at noen fra Manhattan nord drapsavsnitt
ble tildelt saken.
Og så dukker Rob Mooney opp.
Og da han begynte å snakke, visste jeg hvem som bestemte.
Fyren er 1,98 cm.
Hodet hans er enormt.
Han har håret til en rockestjerne fra 70-tallet
og 70-tallsbart.
Ser ut som et medlem av The Allman Brothers Band.
Han hadde alltid en Grateful Dead-nål på jakkeslaget.
Skikkelig Deadhead. Elsker dem.
Jeg har dem sett live nesten 300 ganger.
Mangfoldet i det miljøet ga meg en stor fordel
ved at jeg ikke dømmer folk. Du skal ikke skue hunden på hårene.
Og i dette tilfellet viste det seg å være sant.
2.30 LIK FUNNET
8.00 ETTERFORSKER MOONEY ANKOMMER ÅSTEDET
Offeret hadde ikke lommebok, men vi fant noen papirer.
Der var det et navn. Michael McMorrow.
Vi fant ut at Michael var 44 år gammel.
Han bodde på Manhattan med moren sin,
og han jobbet i et eiendomsselskap.
Mystikk omkranser det grufulle drapet på en mann i Central Park.
McMorrow ble stukket over 50 ganger, halsen ble skåret over.
Man kunne høre mediakavaleriet,
for i New York får alt som skjer i Central Park hovedfokus.
Da jeg så offerets størrelse… Fyren var over 1,80 cm.
Han så ut som han veide over 90 kilo.
Så at noen kunne gå ut og lemleste
noen på den måten…
Det var mer til saken. Jeg forsto det ikke.
Likets tilstand og mengden vold som lå bak disse skadene,
var en klar indikasjon på at det ikke var tilfeldig.
Dette var ikke et ran som gikk galt.
Så mysteriet er mekanismen bak det som skjedde.
8.00 ETTERFORSKER MOONEY ANKOMMER ÅSTEDET
2.00 BETJENT FURMAN DRAR TILBAKE TIL MAJESTIC
Jeg er inne i leiligheten. Klokken er to om natten.
Etter at Chris dro, ringte Daphne oss.
Hun sa hun var redd for Chris. Hun ville ikke si noe mens han var der.
Daphne sa hun var i parken med kjæresten Chris.
De hang, de gikk en tur, og Chris klikket. Han drepte en fyr.
Og mens Daphne snakker, går Mr. Abdela…
Jeg ser på ham. Han går. "Dette er datteren din.
Du sier ingenting. Du hindrer henne ikke i å prate."
Kanskje han er vant til dette.
Så jeg tenker: "Du lyver for meg. Du er 15 år gammel. Du er ung."
Kanskje hun havnet i trøbbel og vil ødelegge for faren.
Jeg stiller ikke spørsmål. Hun bare deler informasjonen.
"Jeg prøvde å gi ham hjerte-lunge-redning."
Hun prøvde å hjelpe, hun var ikke delaktig.
"Chris gjorde dette. Chris gjorde det." Ikke noe "meg", ikke noe "jeg gjorde".
Helt til Chris prøvde å bli kvitt liket.
Da sa hun: "Prøv å sløye ham og senke ham.
Prøv å skjule det."
Å være rundt noe slikt bør sjokkere deg.
Men oppførselen hennes var normal, veldig avslappet.
Lee Furman fikk noen politibetjenter fra Central Park distrikt
til å gå til parken, og de oppdaget liket som fløt i innsjøen.
Det forandret tonen i leiligheten.
2.30 LIK FUNNET
2.00 FURMAN RETURNERER TIL MAJESTIC
8.00 MOONEY ANKOMMER
9.00 ÅSTED
Etter at Lee Furman svarte på nødoppringningen fra Daphnes leilighet,
hadde vi grunn til å tro at Christopher var direkte involvert.
Senere den morgenen, basert på den informasjonen,
dro etterforskerne til Vasquez' hjem,
og de arresterte ham for drapet på Michael McMorrow.
CHRIS' HJEM
Han måtte til sentralarresten.
Og politiinspektøren sa:
"Fiks slipset ditt. Du må følge ham ut til bilen."
Da jeg først så Chris Vasquez,
ble jeg litt sjokkert, for han så ut som en liten gutt.
Jeg visste han var 15 år, men han så ut som han var 12 år.
Og han hadde åpenbare skader på siden av ansiktet og på hendene.
Det inntrykket gjorde meg bare mer bekymret
for hvordan dette faktisk skjedde, for det virket usannsynlig
at han var den eneste ansvarlige for alt kaoset som skjedde på åstedet.
Det vi ikke visste, var hva Daphnes rolle var.
Hun presenterte seg som vitne.
Men de fleste vitner til utrolig voldelige lovbrudd
forteller ikke frivillig at de sa det var en god idé å sløye offeret
for å senke liket i innsjøen.
Daphne Abdela blir arrestert klokken 12.30 den 23. mai.
Og vi prøvde å få en uttalelse fra henne.
Vi ville snakke med henne, og faren, på hennes vegne,
nektet å snakke med oss.
Første gang jeg så Daphne Abdela, var hun et barn.
Hun var liten.
Jeg slet med å knytte denne personen til forbrytelsen.
Vi ble fortalt at de ba om advokater.
Så det var ingen mulighet til å ta et avhør med dem.
Det er et stort tap.
Hver gang du ikke får den muligheten, er det problematisk.
Vi hadde to 15-åringer og Michael, som var 30 år eldre enn dem begge.
Hvordan i all verden møttes de?
Hvordan ble dette til et drap?
Etterforskere så på Daphnes familie
og fant ut at faren hennes var en velstående businessmann,
moren var en fransk modell.
De adopterte henne som baby, og hun levde et utrolig privilegert liv.
Hun hadde alt.
På slutten av 80-tallet tok mange mødre med barna sine til parken.
Vi lekte i Strawberry Fields.
Så spoler du frem 13 år.
Og én dag hører vi at noen har blitt arrestert for drap.
Og det var en jente kalt Daphne.
Da vi hørte mer om det,
innså vennene våre at den lille jenta kalt Daphne,
var en av jentene som lekte med våre barn nesten hver ettermiddag.
Da jeg hørte om drapet, ble jeg så besatt av det.
Jeg tenkte på det hele tiden. Det var da jeg skrev et forslag til en bok.
Da jeg skrev denne boken, ville jeg snakke med alle
som kjente Daphne eller Christopher.
Daphne gikk på Columbia Grammar da hun begynte på skolen.
Først passet hun greit inn,
men med årene ble hun mer krigersk.
Og til slutt, i åttende klasse, ble hun bedt om å slutte.
Det er uvanlig på en privatskole i byen.
Daphne hadde mye selvdestruktiv atferd, som alkohol og dop.
Og Daphnes familie betalte for dyr avrusning
to ganger før dette skjedde.
Daphne begynte på videregående på Loyola
etter at hun måtte slutte på Columbia Grammar.
Hun var tøff. Hun var frekk. Hun var arrogant.
Holdningen hennes ble verre og verre.
Hun nektet å følge regler, holde portforbud, ha anstendig oppførsel.
Den andre mistenkte er 15 år gamle Christopher Vasquez.
Han beskrives som en tidligere altergutt og speider
som vokste opp i en leiegård i Spanish Harlem.
Jeg hørte at Chris Vasquez kom fra en ganske god familie.
Han var altergutt.
Han bodde ved siden av kirken på 97th Street.
Han var veldig snill, hjelpsom, lydig.
Han bodde i East Harlem.
Ikke noe fancy.
En snill gutt, fint kledd.
NABO
Han var ingen bråkmaker. Alle er knust av dette. Vi kan ikke tro det.
Christophers foreldre var separert.
Moren hans oppdro ham.
Og hun sendte ham på privatskole. Det er dyrt.
Så foreldrene jobbet hardt for å gi ham et godt liv.
Og han var en snill gutt, men veldig introvert
og ble ertet mye på skolen på grunn av størrelsen
og den introverte oppførselen.
Ungene ertet Chris.
De kalte ham en taper og en svekling.
-Hvorfor? -Fordi han er en svekling.
En skikkelig svekling.
Både Christopher og Daphne var gode på rulleskøyter.
De dro til parken de fleste ettermiddager. De møttes der.
Verken Daphne eller Christopher hadde mange venner.
Daphne fordi hun var så fæl,
og Christopher fordi han var så innesluttet.
Da de møttes, ble de venner, og så begynte de å henge sammen.
De hang sammen i to eller tre måneder før drapet.
To 15 år gamle barn fra privatskoler,
det skapte et skikkelig mediesirkus.
Et lovbrudd som førte til arrestasjonen av to tenåringer…
…for å ha knivstukket en megler og dumpet liket.
En av dem er millionærdatter.
Da jeg fant ut hva som skjedde med onkelen min,
fikk jeg sjokk.
Spesielt siden jeg og søsteren min
tilbrakte mye tid med onkel i Central Park.
Det var et spesielt sted for oss alle.
Det var et spesielt sted for ham, så det at han så tragisk mistet livet
på dette spesielle stedet, var knusende.
Det var vanskelig å se moren min
og sorgen hun var i.
Siden de bodde sammen, følte hun tapet mer enn noen annen,
hun følte hun burde beskyttet ham.
Vi vokste opp på vestsiden av Manhattan, et kvartal fra Central Park.
Michael var veldig sympatisk. Fikk og hadde mange venner.
Jeg kalte ham aldri "Michael" eller "Mike".
Jeg kalte ham "Irish". Det var kallenavnet hans i nabolaget.
Han lo mye.
Det var det du så. Han lo hele tiden, han spøkte.
Han var bare en fyr.
Bare en fyr.
Så hvorfor ville noen ødelegge ham slik?
Det er en gåte.
De to tenåringene anklaget for det brutale drapet
på en eiendomsmegler, sier de er uskyldige.
Christopher Vasquez
og hans 15 år gamle kjæreste stilles for retten i dag.
24. MAI 1997 DAGEN ETTER ARRESTASJONEN
Arrestasjonen er ikke slutten på historien. Det er begynnelsen.
En forvirrende situasjon. Vi vet ikke akkurat hva som skjedde.
Tiltalte er siktet for 125.25.
Overlagt.
Denne tiltalte, sammen med Chris, den medtiltalte,
prøvde å skjule offerets identitet.
Femtenåringene Daphne Abdela og Christopher Vasquez
sa seg ikke skyldige under fremstillingen.
STRAFFERETTEN
Ifølge loven, fra det øyeblikket noen blir stilt for retten,
har du 144 timer til å ta ut siktelse.
Om du ikke reiser tiltale innen gitt tid,
må de tiltalte løslates fra varetekt.
Så vi måtte ganske raskt vurdere om vi følte vi hadde nok bevis
til å etablere en rimelig grunn som ville gi oss en siktelse.
Klokken tikker.
6 DAGER TIL SIKTELSE ELLER LØSLATELSE
Dette ble en omfattende etterforskning.
Dette krevde at flere åstedsteam
dro og samlet bevis fra hvert sted.
Så var det et team med etterforskere som avhørte familiemedlemmer, vitner.
De venter på bevis. Det er slik du bygger saken din.
På grunn av ting Lee Furman observerte i Daphnes leilighet,
var det bevis som måtte samles inn.
Blodbevis på klærne, blod på rulleskøytene hennes,
og det var blod på klokken hun brukte.
Når politiet samler bevis, tuller de ikke.
Det er ikke bare et bilde av litt blod i et badekar.
De tar hele badekaret,
for det har blod fra gjerningsmennene, kanskje blod fra ofrene.
Vi ransaket Daphnes soverom.
I en av skuffene fant jeg McMorrows lommebok med legitimasjon og penger.
Det er nok et bevis som plasserer henne der med Michael,
med Chris på åstedet.
Problemet er at, selv om åstedet var fælt,
er det ikke ulovlig å være til stede under en forbrytelse.
Det kan være moralsk og etisk uforsvarlig, men det er ikke en forbrytelse.
Du må bevise forbrytelsens elementer utover enhver rimelig tvil.
Fra Michael McMorrows familie hørte vi
om Michaels dagligdagse oppførsel og noen av menneskene han var med i parken.
Michael hadde en gjeng han kjente i parken.
Og etter jobb dro han dit med en sekspakning eller noe.
Han hadde sine drikkekompiser.
Michael slet med alkohol.
Han var en vanlig fyr med vanlige problemer.
Irish prøvde å forandre seg.
Du vet, gå på AA-møter.
Det Irish dro til, var på YMCA ved Central Park West,
og det var der han møtte Daphne.
Etterforskningen gikk som den burde.
Folk vi oppdaget at var til stede før drapet i parken, ble avhørt.
Vi oppdaget at dagen Michael McMorrow ble drept,
ble Daphne og Chris enige om å være kjærester.
De går på rulleskøyter, og hun havner i trøbbel.
Hun krangler med eldre menn i parken. Hun gjør alle slags sprø ting.
Hun sier visstnok til én av dem at hun skal drepe noen i natt.
Før drapet hadde Daphne og Chris drukket,
og de traff på en gruppe mennesker ved Strawberry Fields.
Blant annet Michael McMorrow.
Chris er som en skjødehund. Han bare følger etter.
Daphne er et mye mer erfarent barn på samme alder.
Hun var ånden i flasken.
Da Christopher fant flasken og åpnet korken,
og hun spratt ut, kontrollerte hun alt ved ham.
Under ransakingen av Chris Vasquez' leilighet
var det blod på klærne hans, og de fant en kniv.
Vi vet ikke om det er riktig kniv eller ei.
Så vi måtte ta en DNA-test.
6 DAGER…
4 DAGER TIL SIKTELSE ELLER LØSLATELSE
RETTSMEDISINSK KONTOR
Mr. McMorrow ble ført ned til obduksjon.
Han hadde en promille på 3,1 ved obduksjonen.
Det er omtrent tre ganger promillegrensen.
Svekket det ham? Ja, sannsynligvis.
Men han klarte å gå fra Strawberry Fields
til innsjøen på egne ben.
Så vi prøver å finne ut hva som skjedde.
Han hadde blåmerker på baksiden av bena.
Det var et mønster i dem.
Ødeleggelsen av ansiktet hans
indikerte at dette var et veldig personlig, aggressivt angrep.
OBDUKSJONSRAPPORT
På den ene siden av brystet var det kanskje åtte, ni eller ti stikksår,
samlet, som indikerte at han ikke beveget på seg.
Du ser for deg en stående mann
som får ansiktet skåret opp,
hendene skåret opp idet han kjemper for livet.
Så faller han.
Og nå står angriperen over ham og skjærer ham brutalt opp.
Knivstikker ham flere ganger, om og om igjen.
Det største spørsmålet jeg hadde om hva som faktisk skjedde…
Han er stor.
Hvordan endte han opp på bakken, til tross for beruselsen,
så tynne, lille Chris Vasquez kunne forårsake så mye skade?
Svaret er at Chris ikke gjorde det alene.
Det er iallfall antakelsen.
Da jeg endelig fant ut hva de gjorde med liket, ble jeg sint.
Samme om de er 15 år. Det burde være rettferdighet her.
Søsteren min var 15 år. Jeg var 17 år.
Vi skjønte ikke hvordan noen på vår alder kunne gjøre noe sånt.
Daphne Abdela blir værende i fengsel til onsdag.
Da er det en ny dag i retten.
På det tidspunktet må det ha skjedd noe, ellers slipper 15-åringen løs.
4 DAGER TIL SIKTELSE ELLER LØSLATELSE
24 TIMER…
DNA-analysen kom inn.
Lommekniven hans hadde en blanding av blod på bladet og skaftet.
Det var hans og Michael McMorrows blod.
Det er drapsvåpenet. Det er det knusende beviset.
Det var vanskelig å tenke på at de var kapable til slik ekstrem vold.
Men samtidig visste vi at de var det.
Vi visste de hadde gjort dette.
Da følte vi at basert på den totale informasjonen vi hadde,
hadde vi nok rimelig grunn til å tiltale begge to.
Det viktigste beviset for Chris, var kniven.
For Daphne var det uttalelsene.
Hun hadde gitt seg selv en aktiv rolle
med tanke på å bli kvitt liket.
Vi viste bevisene til storjuryen. De syntes de var overbevisende.
De kom tilbake med siktelser for forsettlig drap.
FORSETTLIG DRAP UTEN PLANLEGGING
I løpet av de første dagene av etterforskningen
fant vi ut hvem som forsvarte de to tiltalte.
Christopher Vasquez hadde en mann kalt Arnold Kriss,
tidligere assisterende statsadvokat, En formidabel motstander.
Daphne og familien hadde Ben Brafman.
Ben er en av de mest fremtredende forsvarsadvokatene i New York,
sannsynligvis i landet.
Han har representert alle fra mafiosoer til Wall Street-folk.
PUFFYS STORKARER
Ben hadde en mangfoldig portefølje
og fikk vanligvis gode resultater for seg og klientene.
Det var en krass påminnelse om
hvor mye som sto på spill og hvor vanskelig dette kom til å bli.
Noen etterforskere kan bli litt skremt av en som Ben Brafman.
Min mening var: "Du har jusutdannelse, du er kledd penere enn meg,
men begge tar på buksen likt om morgenen. Jeg er klar om du er klar. Kjør på."
SØNN, KOLLEGA, PROBLEMER
Nå har jeg flere spørsmål enn svar. Hvem var Mr. McMorrow,
og hvorfor drakk han med barn i parken?
Media formet historien så Irish skulle virke som en pervo.
De maler et usant bilde av Michael.
Hvorfor han visstnok likte å drikke i parken
med en for det meste ung gjeng, er uklart.
Det som er klart, er at det kostet ham livet.
Den mest innlysende forklaringen om du ser en 44 år gammel fyr
drikke med to 15-åringer i Central Park om kvelden…
Det krever ikke stort å male et slikt bilde.
McMorrow møtte senere de to tenåringene ved innsjøen
og kan ha prøvd seg på Abdela,
noe som angivelig sendte kjæresten Vasquez ut i et rasende knivangrep.
Jeg tror spekulasjonene var sårende for bestemor
og mine andre familiemedlemmer, for de var ikke ekte.
Vi ville sørge for at han ble husket med respekt og verdighet,
for det fortjente han.
I OFFERETS BEGRAVELSE FRYKTES DET TAP AV RY
Ingenting vi fant ut om ham, indikerte at han ville gjort noe slemt mot noen.
Han var faktisk en god person som var snill mot alle han møtte.
Og i dette tilfellet
passer det perfekt å si at han var på feil sted til feil tid.
Saken mot Chris var sterkere på grunn av kniven.
Det var det beste beviset vi hadde. Vi visste at kniven var drapsvåpenet.
Vi følte at vi kunne bevise utover enhver rimelig tvil
at Christopher holdt kniven.
Vi følte oss mindre sikre på bevisene mot Daphne.
Det var mange indisier
som plasserte henne på åstedet, men juryen må bruke forestillingsevnen.
Det var en vanskeligere sak enn den mot Christopher.
Og så fikk vi en ganske stor overraskelse.
STATSADVOKAT NEW YORK FYLKE
Mr. Brafman kontaktet statsadvokatens kontor som Daphnes advokat
og sa: "Jeg har pratet med klienten min, og hun vil prate under 'Queen for a Day'."
Ben mente de hadde misforstått.
"Hun er et vitne, ikke en tiltalt. La meg ta henne med under 'Queen for a Day'."
Det er en avtale
hvor forsvareren kan komme med klienten,
og hun kan prate mer eller mindre fritt.
Det du sier, kan ikke brukes mot deg med mindre du vitner i retten
og sier noe annet enn det du sier her.
Vi tok henne med til statsadvokaten.
Daphne forklarte at den kvelden
skøytet hun og Vasquez tilfeldigvis inn i en gruppe folk
som Michael tilbrakte kveldene med, som drakk i parken.
Like etter kommer en betjent på en scooter og sprer dem.
Så de sprer seg i forskjellige retninger.
Daphne og Chris hadde ølen, så Michael fulgte etter.
Og de gikk ned til det lille lysthuset ved siden av innsjøen.
Det var der de satt og drakk resten av ølen.
Og på et tidspunkt bestemmer Daphne og Chris seg for…
…å nakenbade i innsjøen.
Når de kommer opp, er begge iskalde.
Så hennes forklaring var at…
Michael ser at hun skjelver.
Han legger armen rundt henne for å varme henne, og Chris klikker.
Fordi han trodde at Michael prøvde seg på Daphne.
Han trakk kniven og begynte å stikke ham.
Hun sa: "Christopher gjorde det. Han gjorde alt. Jeg er et vitne."
Om det er sant, er hun et øyenvitne til drap.
Tiltalen ville nok blitt avvist.
Det ville vært slutten for henne.
Men jeg var ikke fornøyd.
STRAFFERETTEN
Daphne ble født med tanken om at hun var bedre enn andre,
og at hun alltid var den viktigste i rommet.
Så hun trodde nok hun ville være smartere og prate seg ut av det.
Alle tror de skal klare det. Det er ingenting vi liker bedre.
"Bare prat. Kom igjen."
Jeg ville ha kontroll på henne.
Jeg sa at fysiske beviser bekreftet det hun sa.
Og så sa jeg: "Er det greit
om vi prater med henne noen ganger til?
Jeg vil oppklare et par ting." Brafman sa det var greit.
Han tenkte alt var i orden.
Vi gjorde oppfølgingsavhørene med henne.
Han sendte en juniorassistent fra kontoret.
Det er noe ved Rob. Det er nesten faderlig.
Han er pålitelig, og folk snakker til ham.
Da Rob Mooney snakket med Daphne Abdela, fikk de en relasjon.
Han er flink til det.
Jeg sa: "Jeg har et spørsmål. Blåmerkene bekymrer meg."
Og jeg tok et bilde fra mappen
som viste avgrensning og runde blåmerker bakpå leggen hans, og jeg sa:
"Hva tror du disse er?"
Hun ble litt sjenert et øyeblikk.
Hun snur på bildet, ser på det, nøler.
Fyren prikket henne på skulderen og sa:
"Det er greit. Du kan si det." Jeg tenker: "Takk, kompis.
Du hjelper meg virkelig nå."
Så tok jeg rulleskøyten ut av esken og sa:
"Hjelper denne på hukommelsen?"
Da begynte hun å vise
deler av hvordan hun egentlig var.
"Jeg trodde han skulle skade vennen min, så jeg sparket ham."
Jeg sa: "Ok, det forstår jeg, men forklar det for meg."
"Jeg sparket ham og han falt.
Så hoppet Chris på ham og knivstakk ham."
"Ok", tenkte jeg. Så sa advokaten at vi var ferdige.
Hun kunne ikke lenger nekte for at hun var involvert.
Hun angrep Michael McMorrow. Hun sparket Michael McMorrow.
Hun gjorde ham hjelpeløs.
Og nå har vi beviset.
Gjerningsmann, ikke vitne.
En drapsmann.
Vi visste ut fra alle omstendighetene at hun måtte ha hjulpet Chris.
Og for første gang sier hun det.
Rett etter det kom ut, fikk vi til en avtale med Daphne Abdela.
En tenåring tiltalt for knivstikking i Central Park
inngikk en avtale og sa seg skyldig i uaktsomt drap.
Seksten år gamle Daphne Abdela unnskyldte
for drapet og lemlestelsen av Michael McMorrow.
Avtalen krever ikke
at hun må vitne mot eksen, Christopher Vasquez,
tiltalt for knivstikkingen.
MOR GRÅTER, TENÅRING INNRØMMER SKYLD
Daphne skulle erklære seg skyldig. Hun skulle få maksimal straff,
men ikke vitne mot Chris Vasquez.
Vi jobbet mye med statsadvokatens kontor, og han sa:
"Det er det beste vi får." Vi hadde beviser mot ham.
Vi hadde en ganske solid sak.
Men hennes tok tid. Om vi tok det til retten,
er det ikke sikkert vi ville fått en dom.
Jeg vil også be om…
I mars i 1998 var Daphne i retten
og erklærte seg skyldig i uaktsomt drap.
Uaktsomt drap er noe annet enn forsettlig drap,
som hun egentlig ble siktet for, for det krever ikke intensjon om å drepe.
Hun erklærte seg skyldig i en intensjon om å alvorlig skade Michael McMorrow.
Hun erklærte seg skyldig i uaktsomt drap.
I retten innrømmet hun hva hun gjorde
som gjorde henne skyldig,
og hun aksepterte en dom på tre til ni år.
I november 1998 begynner rettssaken.
Det var første gang jeg plasserte Rob i vitneboksen.
Og Rob kom til rettssalen.
Han hadde på seg en sportsjakke og en Grateful Dead-nål på jakkeslaget.
Jeg var en ung og stiv assisterende statsadvokat
og sa: "Det er upassende. Ta av nålen."
"Det skjer ikke", sa jeg.
Jeg sa: "Vær så snill. Man gjør ikke sånt i retten.
Du har ikke på en hodeskalle med lyn i vitneboksen."
Jeg sa: "Synd, det. Jeg tar den ikke av".
Og Rob sa: "Du har to valg her.
Enten vitner jeg med nålen,
eller så vitner jeg ikke, med nålen.
Samme hva ender det med at jeg har på nålen."
Jeg vurderte det og sa: "Hvor raskt kan du være klar?"
RETTFERDIGHET ER SØYLEN I ET GODT STYRE
Forsvaret var: "Tre gikk ned til innsjøen, to kom tilbake.
Ingen av dem prater. Du vet ikke hva som skjedde."
For om du er usikker
på hvem som knivstakk og sloss,
har du rimelig tvil om denne unge mannens skyld.
Når folk peker på hverandre, er man alltid bekymret
for at det vil føre til en fastlåst situasjon
og at juryen ikke blir overbevist om noe.
Forsvaret ga Daphne skylden,
hun kunne ha vært ansvarlig for dette,
men jeg tror strategien var: "Vi vet ikke.
Og om du ikke vet, må du frikjenne klienten min."
I alle saker kommer det et øyeblikk
hvor juryen kan se for seg
at den som sitter foran dem, gjør det han er tiltalt for.
Jeg hadde vanskelig for å tro at alle de 12 jurymedlemmene
ville kunne se for seg Chris Vasquez utføre den grusomme forbrytelsen.
Da juryen gikk for å drøfte, hadde vi allerede ventet
på rettferdighet i nesten et og et halvt år.
Familien vår var forståelig nok nervøse.
Jo mer det drøyde,
jo mer virket det som om de tvilte på at Christopher var skyldig.
De drøftet i to dager, tror jeg.
De kom tilbake med ikke skyldig i forsettlig drap
og skyldig i uaktsomt drap.
JURYEN DØMMER 16-ÅRING FOR DRAP
I bunn og grunn samme dom som Daphne Abdela.
Det føltes som et kompromiss.
Juryen gråt.
Gråt.
Fordi de så på Irish' familie.
Det såret McMorrow-familien, for de visste hvor mye han led
og mente de ikke fikk rettferdighet.
GUTT, 16, SKYLDIG
Jeg ble veldig sint for dommen.
PYSETE JURY ABDELAS FRAVÆR ERGRET JURY
Trettiåtte stikk er ikke uaktsomt drap.
"HAN SLAPP BILLIG UNNA"
Jeg tror juryen ikke mente at en så ung gutt
burde være merket som drapsmann for resten av livet.
Jeg tror på å følge loven,
men loven er komplisert, for mennesker er involvert.
Og da er følelser involvert.
De fleste sakene som fascinerer oss, er mysterier.
"Hvem gjorde det?"
I dette tilfellet er det ikke sånn.
Vi vet hvem som gjorde det, men hvorfor?
Kall det en "folie à deux",
der de to kombinerte galskapen sin for å skape en drapsmaskin…
…eller bare for moro skyld.
Hvorfor?
Det er sånt som gjør deg gal.
Det er umulig å vite nøyaktig hva som skjedde, for de var tre, og én er død.
Derfor sier jeg, når folk sier saken ble løst, at det er feil ord.
Det betyr at man vet hva som skjedde, og ofte vet man ikke det.
Du kan anta hva som skjedde. Du kan se på hva bevisene
leder deg til å tro at er den logiske konklusjonen,
men uten den fortellingen, er det umulig.
JANUAR 2004 NESTEN 7 ÅR ETTER DOMMEN
"De unge drapsmennene i Central Park" slipper ut etter nesten syv år.
Abdela, nå 21 år, ble løslatt fredag.
Ekskjæresten, 22 år gamle Vasquez, ble løslatt i morges.
Som en del av prøveløslatelsen får de ikke møtes.
Min brors liv var verd mer enn seks år i fengsel.
Rettferdigheten seiret ikke.
Jeg vet det er systemet, det er loven, de var barn, og sånt skjer…
Men det føles urettferdig.
Virkelig urettferdig.
Flere år senere brøt Daphne prøveløslatelsen mens hun var ute.
Hun bodde i et rehabiliteringshjem og angrep en annen som bodde der.
Og måtte tilbake for å sone hele perioden, ni år.
Chris slapp ut etter seks år.
Jeg har ikke fått med meg at han har gjort noe mer i løpet av årene.
Det var veldig vanskelig både personlig og profesjonelt.
Det var en uvanlig sak, en følelsesladet sak.
Følelsene henger igjen.
Noe av det beste som kom ut av den saken, var at jeg ble kjent med Rob Mooney.
Og jeg visste det ikke da, men det var bare oppvarmingen.
NESTE GANG
Klokken åtte om morgenen ringer telefonene i ett sett.
Alle snakker om en vaskedame
kalt Eridania som er savnet i finansdistriktet.
Kollegaer sier at hun alltid spiser middag med dem på skiftet,
men de så henne sist rundt åtte. Ingen har sett henne siden.
Det er en vanskelig oppgave å lete etter noe eller noen
i den bygningen, for den er 26 etasjer høy.
Hun blir ikke sett på kamera. Hun blir ikke sett i heisen.
Hun blir ikke sett på vei ut.
Hvor er hun?
Vi sjekket alle kriker og kroker i bygningen og fant henne ikke.
Så i stedet for at Two Rector Street var stedet
hvor etterforskningen foregikk, var det nå New York.
Tekst: Ida Aalborg