PÅ MANHATTAN FINDES TO DRABSAFDELINGER, DER ER VIET TIL MANDDRAB:
MANHATTAN NORD OG MANHATTAN SYD.
DE EFTERFORSKER DE MEST BRUTALE OG VANSKELIGE MORD.
DETTE ER DERES HISTORIER.
23. MAJ 1997
KL. 01:00
Fredag i Memorial Day-weekenden
får vi et opkald om en forsvunden person på Central Park West 115.
Bygningen er kendt som Majestic.
Det er en meget dyr adresse.
Majestic havde alle tænkelige bekvemmeligheder.
Portnere, concierge,
alt, hvad man behøver, for at leve i det luftlag.
Vi rykker ud til stedet.
Vi bliver mødt af hr. Abdela,
hvis datter, Daphne Abdela, ikke er kommet hjem.
Lee Furman udspørger faren for at finde ud af, hvad der sker.
Portneren siger: "Hun er ikke forsvundet. Hun er i bryggerset bagerst i lobbyen."
Portneren viser os, hvor det er.
Da hr. Abdela åbner døren, ser vi en ung pige og en ung dreng
i et fyldt badekar, der vasker hinanden rene.
Det er Daphne Abdela og hendes kæreste, Chris.
Jeg tænker: "De hygger sig. De sidder i et badekar."
Hvor akavet det end må have været,
bemærkede han noget blod.
Jeg spurgte til blodet, og Daphne sagde: "Jeg slog hovedet på rulleskøjter."
Der var ikke så meget blod, at vi tænkte: "Der er sket noget her."
Det kunne have været et fald. Chris havde også et sår over øjenbrynet.
Men et lille ét. Ikke noget af betydning.
Hun var vred over, at vi var der.
Råbte ad sin far: "Hvorfor tilkaldte du politiet? Jeg hader pansersvin."
Så råber Daphne: "Skrid med jer. Luk døren."
Da sagde hr. Abdela:
"Jeg er okay nu. Alt er fint. Jeg tager dem med ovenpå."
Så vi gik igen.
Mens Lee Furman stadig er tæt på Majestic, hører han en opgave over radioen.
Nogen har set et lig i Central Park, og opkaldet kommer fra Majestic.
DAPHNES HJEM - CENTRAL PARK
Jeg sagde: "Vi kommer lige derfra. Vi rykker ud."
Vi vendte tilbage til Majestic.
Daphne Abdela havde ringet til politiet.
Hun inviterer os indenfor.
Jeg gik ind, og hun sagde: "Der er et lig i søen."
"Et lig i søen. Seriøst? Hvad er chancen for det?"
Det var en ondskabsfuld forbrydelse.
Langt over stregen.
Hvem kunne finde på at ødelægge nogen så brutalt?
Og hvorfor?
Hver sag æder en lille bid af ens sjæl.
Man kan kun have dette job, hvis man brænder for det.
MANHATTAN NORD - MANHATTAN SYD
Man vil finde frem til sandheden.
Det gør kriminalbetjente.
Jeg elsker at få et kig bag kulisserne. Hvad skete der i virkeligheden?
Familier vil vide, hvem der har dræbt deres slægtning.
Det er mit job.
I New York City er NYPD…
Det er alt.
Central Park er en vital del af hjertet i New York City.
Det er ikke bare en park, man forbinder med en stor græsplæne…
PENS. KRIMINALBETJENT
…et par baseballbaner og en legeplads.
Den er mere end det.
Vi bor alle i beton.
Vi går på beton.
Vi bor højt oppe, langt fra naturen.
For en newyorker er Central Park mere end en baghave.
Den er en oase.
Men alle newyorkere deler Central Park. Ikke kun de gode, men også de onde.
Central Park var meget farlig i 70'erne og 80'erne.
Jeg ville aldrig komme der om aftenen.
Dengang havde vi 2.500 drab om året.
Mange af dem skete i Central Park.
I slutningen af 1990'erne
blev byen sikrere.
TIDL. VICEANKLAGER
Hver eneste indikator for kriminalitet, sikkerhed i offentligheden,
bevægede sig i den rigtige retning.
Da byen fik vendt udviklingen…
PH.D OG PENS. KRIMINALBETJENT
…blev det også bedre i Central Park.
Men hver gang en forbrydelse fandt sted der,
var det alle mand på dæk.
Knækker nogen en negl i Central Park, er det:
"Åh gud, alle skal derhen og finde ud af, hvad der foregår."
Så det er en stort ting, når nogen bliver myrdet.
23. MAJ 1997
Den 23. maj 1997 har jeg lige taget hul på mit femte år som viceanklager.
Jeg er begyndt at køre rundt med en ældre drabsefterforsker,
hvilket betyder, at jeg bliver trænet til at efterforske og retsforfølge mord.
På et tidspunkt mellem 03:00 og 04:00
bliver jeg vækket af lyden af bipperen.
Jeg var lige flyttet ind i min fremlejede lejlighed
og havde ikke en fastnettelefon.
Så jeg skulle ud på gaden.
Jeg fandt en mønttelefon og ringede til nummeret på bipperen.
Personen i den anden ende sagde:
"Der er ballade i Central Park."
Det var årets underdrivelse.
Det var tidligt om morgenen. Nattevagten havde underrettet os:
"Der flyder et lig rundt i Central Park-søen."
Jeg var vagtchef for politiets nattevagt på Manhattan.
Vores job var at klarlægge gerningsstedet
og give det videre til den kriminalbetjent, der har sagen.
Jeg ankom på stedet
i den vestlige ende af Central Park lige ved Strawberry Fields.
Der var et spor af blod på 10-15 meter, som førte hen til lysthuset.
Vi fulgte blodsporet.
Jeg går hen til søen.
Og i søen
ligger en menneskekrop og flyder med ansigtet opad.
Da jeg så gerningsstedet,
fik jeg uvægerligt en ubegribelig følelse af dissonans.
Søen ligger midt i den smukke park.
Men det, jeg så på gerningsstedet,
var noget af det mest brutale, jeg nogensinde har set.
KL. 06:00 TRE EN HALV TIME EFTER FUNDET AF LIGET
Jeg tog hen til åstedet for at undersøge liget, omgivelserne…
PENS. RETSTEKNIKER
…og forholdene.
De fleste gerningssteder begrænser sig til ét sted.
I dette tilfælde havde vi stien, der førte ind i parken,
hvor der var bloddråber,
området ved lysthuset, hvor blodpølen var,
og liget i søen.
Jeg kiggede ned mod vandkanten,
hvor det flød rundt mellem sivene.
Det var en bleg mand,
eller resterne af en mand.
Jeg gik lidt tættere på
og så, at hans mave var skåret op,
og hans tarme flød rundt i vandet.
Jeg har set hundredvis af lig i min tid hos NYPD.
Det var det eneste lig, hvor tarmene flød rundt.
Det satte sig fast i mig.
Han var blevet hakket i håndleddene.
Hans højre hånd hang løst og var næsten revet af.
Adskillige dybe, voldsomme knivstik.
Man tænker "overdrivelse".
Overdrivelse betyder lidenskab, vrede, raseri.
Ethvert mord er forfærdeligt,
og alle mordsteder er forstyrrende, følelsesladede og svære at fordøje.
Men de varierer.
Og drab, som begås med kniv,
har det med at være de mest brutale.
Det var det andet drabssted, jeg havde været på i min karriere.
At blive eksponeret for noget sådant så hurtigt,
det var uden tvivl en ilddåb.
Jeg var kriminalbetjent af tredje rang i drabsafdelingen Manhattan Nord.
Jeg havde været der i næsten fire år.
Fredag den 23. maj 1997 havde jeg egentlig ikke dagvagt.
Jeg mødte tidligt ind, fordi jeg skulle møde i retten i downtown.
Jeg kommer ind på kontoret ved ottetiden.
Politiassistenten ser på mig og siger: "Der er begået et mord i parken.
Ring og aflys din retssag, og kom med os."
Jeg fik at vide, at en fra Manhattan Nord var sat på sagen.
Og så dukker Rob Mooney op.
I det øjeblik han åbner munden, ved jeg, hvem der bestemmer.
Fyren er 198 cm høj.
Han har et gigantisk hoved.
Hans hår ligner en 70'er-rockstjernes, og han har et 70'er-overskæg.
Han ligner et ukendt medlem af The Allman Brothers Band.
Og han bar altid et Grateful Dead-badge på reversen.
Stor fan. Elsker Grateful Dead.
Jeg har nok set Grateful Dead næsten 300 gange i mit liv.
Mangfoldigheden i det fællesskab gav mig en enorm fordel
i forhold til ikke at dømme folk for hurtigt.
Man skuer ikke hunden på hårene.
I dette tilfælde viste det sig at være sandt.
KL. 02:30 LIGET FUNDET
KL. 08:00 - KRIMINALBETJENT MOONEY ANKOMMER TIL GERNINGSSTEDET
Offeret havde ingen pung,
men vi fandt nogle dokumenter.
Og der var et navn, Michael McMorrow.
Vi fandt ud af, at Michael var 44 år.
Han boede på Manhattan med sin mor,
og han arbejdede i et ejendomsselskab.
Et grusomt mord på en mand i Central Park er omgærdet af mystik.
McMorrow blev stukket over 50 gange, hans hals skåret over.
Man kunne faktisk høre mediernes kavaleri støde til,
for i New York City er alt, der sker i Central Park, en tophistorie.
Da jeg så størrelsen på offeret… Fyren var over 1,82 m høj.
Han så ud til at veje over 90 kilo.
Når nogen er i stand til at skamfere
og lemlæste en anden sådan,
stikker noget dybere. Jeg forstod det ikke.
Ligets tilstand og den vold, der havde ført til alle de kvæstelser,
indikerede klart, at det ikke var tilfældig vold.
Det var ikke et røveri, der var gået galt.
Så mysteriet bliver mekanismen bag, hvad der er sket.
KL. 02:00 BETJENT FURMAN GENBESØGER MAJESTIC
Jeg er inde i lejligheden. Nu er klokken to om morgenen.
Da Chris var gået, ringede Daphne til os.
Hun sagde: "Jeg var bange for Chris og ville ikke sige noget, da han var her."
Daphne var i parken med sin kæreste, Chris.
De hang ud, de gik en tur, og Chris gik amok. Han dræbte en fyr.
Mens Daphne taler, går hr. Abdela bare sin vej…
Jeg ser på ham og tænker: "Det er din datter.
Du forhindrer hende ikke i at sige det her."
Måske er han bare vant til det her.
Jeg tænker: "Hun tager pis på mig."
"Du er 15 år. Du er ung."
Måske fik hun ballade, så hun vil give sin far ballade.
LIG I SØEN. JEG VAR BANGE.
Jeg spørger ikke. Hun buser bare ud med det.
Så siger hun: "Jeg prøvede hjertemassage."
At hun prøvede at hjælpe og ikke var medskyldig.
Hun siger: "Chris gjorde dit og dat." Ikke noget "mig", eller "jeg gjorde".
Indtil da Chris prøvede at skaffe liget af vejen,
hvor hun siger: "Fjern hans indvolde, så han synker."
"Prøv at skjule det."
At være vidne til sådan noget burde chokere én.
Men hun opførte sig helt normalt, meget afslappet.
Lee Furman fik nogle patruljebetjente fra Central Park-distriktet
til at gå over i parken, hvor de fandt liget flydende i søen.
Det ændrede retningen for, hvad der foregik i lejligheden.
KL. 02:30 LIGET FUNDET
KL. 02:00 BETJENT FURMAN GENBESØGER MAJESTIC
KL. 09:00 GERNINGSSTED
Efter Lee Furman rykkede ud til nødopkaldet i Daphnes lejlighed,
havde vi grund til at tro, at Christopher var direkte involveret.
Den morgen besøgte nogle kriminalbetjente Christopher Vasquez' lejlighed,
og de anholdte ham for mordet på Michael McMorrow.
EAST HARLEM - CHRIS' HJEM
Han skulle ind på stationen.
Og den daværende politiassistent sagde til mig:
"Ret på dit slips. Du skal følge ham ud til bilen."
Da jeg så Chris Vasquez,
blev jeg en smule chokeret, for han lignede en lille dreng.
Jeg vidste, han var 15, men han lignede en på 12.
Han havde tydelige skader i ansigtet og på hænderne.
Det indtryk gjorde mig kun mere bekymret over,
hvordan det kunne være sket, for det virkede usandsynligt,
at han var eneansvarlig for al den legemsbeskadigelse på åstedet.
Det var Daphne, vi ikke anede, hvad var for én.
Hun præsenterede sig som vidne.
Men de fleste vidner til utroligt voldelige forbrydelser
siger ikke frivilligt, at de foreslog at fjerne ofrets indvolde,
så hans lig ville synke i søen.
Så Daphne Abdela bliver anholdt kl. 12:30 om eftermiddagen den 23. maj.
Vi prøvede at få et vidneudsagn fra hende.
Vi ville tale med hende, men på hendes vegne
nægtede faren at lade os tale med hende.
Første gang jeg så Daphne Abdela, var hun et barn.
Hun var lille.
Jeg har svært ved at forbinde den person med denne forbrydelse.
De havde begge udbedt sig advokater. Så vi kunne ikke afhøre dem.
Det er et stort tab. Det er et problem, hver gang man ikke får den mulighed.
Vi havde to 15-årige og Michael, der er 30 år ældre end dem begge.
Hvordan i alverden mødtes de?
Hvordan blev det til et mord?
Kriminalbetjentene undersøgte Daphnes familie
og fandt ud af, at hendes far var en velstående forretningsmand.
Hendes mor var en fransk model.
De havde adopteret hende som spæd.
Hun levede et utroligt privilegeret liv.
Hun havde alt.
I slut-80'erne tog mange mødre deres børn med i parken.
Vi legede alle i Strawberry Fields.
Spol så 13 år frem.
FORFATTER
Og en dag hører vi, at nogen er anholdt for mord.
JALOUX TEENAGERE DOLKER MAND
Og det var en pige, der hed Daphne.
Da vi fik mere at vide om det,
indser alle vores venner, at den lille pige ved navn Daphne
var en af de børn, der legede med alle vores børn næsten hver dag.
Da jeg hørte om mordet, blev jeg besat af det.
Jeg tænkte på det konstant.
Da skrev jeg et oplæg til en bog om det.
I forbindelse med at skrive bogen ville jeg tale med alle,
der kendte Daphne eller Christopher.
Daphne begyndte i skole på Columbia Grammar.
I starten passede hun ret godt ind,
men som årene gik, blev hun mere aggressiv.
Og i ottende klasse blev hun bedt om at forlade Columbia Grammar,
hvilket ikke er normalt for en privatskole i byen.
Daphne udviste meget selvdestruktiv adfærd,
det vil sige sprut og stoffer.
Daphnes familie betalte for, at hun kom på en dyr afvænningsklinik
to gange, før det her skete.
Daphne begyndte i gymnasiet på Loyola,
efter hun blev bedt om at forlade Columbia Grammar.
Hun var hård. Hun var fræk. Hun var arrogant.
Hendes opførsel blev værre og værre.
Hun nægtede pure at følge regler, sengetider, anstændig opførsel.
Den anden drabsmistænkte er 15-årige Christopher Vasquez.
Han beskrives som tidligere messedreng og spejder,
der voksede op i Spanish Harlem.
Jeg fandt ud af, at Chris Vasquez kom fra en god familie.
Han var messedreng.
Han boede lige ved siden af kirken på 97th Street.
Han var en god dreng, meget hjælpsom og lydig.
Han boede i East Harlem.
Ikke noget dyrt.
En sød dreng, velklædt.
NABO
Han var ikke en ballademager. Vi er knuste over det. Vi fatter det ikke.
Christophers forældre var separerede.
Og hans mor opfostrede ham.
Han gik på privatskole, hvilket er dyrt.
Så hans forældre arbejdede hårdt for at give ham et godt liv.
Han var en god dreng, men han var meget indadvendt
og blev ofte drillet i skolen på grund af sin størrelse
og sin indadvendte opførsel.
Chris var en, de andre børn drillede.
De kaldte ham en "stueplante", slang for en taber, en svækling.
-Hvorfor gjorde han det? -Fordi han er en rigtig stueplante.
Både Christopher og Daphne var dygtige på rulleskøjter.
De kom i parken de fleste eftermiddage. De mødte hinanden der.
Ingen af dem havde mange venner.
Daphne, fordi hun var så ubehagelig, og Christopher, fordi han var indesluttet.
Da de mødtes, blev de venner, og så begyndte de at hænge ud.
De hang ud sammen i to eller tre måneder før mordet.
To 15-årige børn fra privatskoler,
og det fik medierne til at gå helt i selvsving.
To teenagere er anholdt for en rystende forbrydelse…
…dolke en ejendomsmægler og skaffe liget af vejen.
En af dem er datter af en millionær.
Da jeg hørte, hvad der var sket med min onkel…
MICHAELS NEVØ
…var jeg i chok.
Især fordi jeg og min søster tilbragte en del tid med min onkel i Central Park.
Det var et særligt sted for os alle.
Vi vidste, det også var særligt for ham, så at han mistede livet på så tragisk vis
på dette sted, der var så specielt, var dybt ulykkeligt.
Det var hårdt at se min mor…
MICHAELS BROR
…og den sorg, hun følte.
Og det faktum, at de boede sammen,
gjorde, at hun følte tabet mere end nogen anden.
Hun følte nok stadig, at hun burde have beskyttet ham.
Vi voksede op på det vestlige Manhattan tæt på Central Park.
Michael var yderst sympatisk.
Han fik mange venner og havde mange venner.
Jeg kaldte ham aldrig Michael eller Mike.
MICHAELS VEN
Jeg kaldte ham "Irish". Det var hans kælenavn i nabolaget.
Han var lattermild.
Sådan så man Irish. Han grinede for det meste og lavede jokes.
Han var bare en fyr.
Bare en fyr.
Hvorfor ønskede nogen at ødelægge ham på den måde?
Det er mysteriet.
De to teenagere anklaget for knivstikkeriet
på en ejendomsmægler bedyrer deres uskyld.
Christopher Vasquez
og Vasquez' 15-årige kæreste stilles for retten i dag.
24. MAJ 1997 DAGEN EFTER ANHOLDELSEN
Anholdelsen er ikke enden på historien. Det er begyndelsen.
Det er en ret forvirrende situation.
På det tidspunkt ved vi ikke, hvad der præcis er sket.
Tiltalte er sigtet efter §125, stk. 25.
Overlagt.
Denne tiltalte forsøgte, sammen med Chris, den medtiltalte,
at skjule ofrets identitet.
Daphne Abdela og kæresten Christopher Vasquez på 15 år
erklærede sig uskyldige under retssagen.
RETSBYGNING
I New York har man 144 timer til at rejse tiltale mod nogen…
FREMSTILLING: FORMEL OPLÆSNING AF SIGTELSER MED SIGTEDE TIL STEDE.
…fra det øjeblik, de stilles for retten.
Rejser man ikke tiltale inden for fristen…
REJSE TILTALE: FORMEL ANKLAGE FOR FORBRYDELSE FORAN EN ANKLAGEJURY.
…skal tiltalte løslades.
Så vi måtte hurtigt vurdere, om vi mente, vi havde beviser nok
til at fastslå rimelig grund, så vi kunne rejse tiltale.
Nu tikker uret.
SEKS DAGE TIL TILTALE ELLER LØSLADELSE
Det blev en omfattende efterforskning.
Det krævede hold på flere gerningssteder,
der indsamlede bevismateriale fra hvert sted.
Der var også et hold af kriminalbetjente, der afhørte familiemedlemmer og vidner.
De venter på, at beviserne kommer. Sådan bygger man sin sag op.
På baggrund af de ting, Lee Furman så i Daphnes lejlighed,
skulle der indsamles beviser.
Blod på tøjet, blod på hendes rulleskøjter,
og der var blod på uret, hun havde på.
Når NYPD indsamler beviser, er det ikke for sjov.
Det er ikke bare et billede af noget blod i et badekar.
De tager hele badekarret,
fordi der er blod fra gerningsmændene på det
og måske blod fra ofrene.
Vi gennemsøgte Daphnes værelse.
I en skuffe fandt jeg McMorrows pung med hans id og nogle penge.
Det er endnu et bevis, der placerer hende med Michael og Chris på gerningsstedet.
Problemet er, at hvor grusomt gerningsstedet end var,
er det ikke en forbrydelse at være til stede under en forbrydelse.
Det kan være moralsk uforsvarligt, men det er ikke en forbrydelse.
Man skal bevise forbrydelsens elementer uden for enhver rimelig tvivl.
Michael McMorrows familie fortalte os
om Michaels normale adfærd
og de mennesker, han tilbragte tid med i parken.
Michael kendte en gruppe mennesker i parken.
Efter arbejde tog han derhen med en sixpack eller sådan noget.
Han havde nogle venner, han drak med.
Michael havde alkoholproblemer.
Han var en almindelig fyr med almindelige problemer.
Irish prøvede at ændre sig.
Han kom i en AA-gruppe.
Den gruppe, Irish kom i, holdt til i KFUM ved Central Park West.
Det var der, han mødte Daphne.
Efterforskningen skred frem, som den burde.
Folk, som var til stede i parken forud for mordet, blev afhørt.
Vi fandt ud af, at den dag, Michael McMorrow blev myrdet,
blev Daphne og Chris enige om ikke at være kærester længere.
De tager ud og kører på rulleskøjter, og hun roder sig ud i alt muligt.
Starter skænderier med ældre mænd i parken.
Laver alle mulige skøre ting.
Hun siger angiveligt til én: "Jeg slår nogen ihjel i aften."
Før mordet havde Daphne og Chris drukket
og mødt en gruppe ved Strawberry Fields, som Michael McMorrow var en del af.
Chris er skødehunden. Han følger bare med.
Daphne er et meget mere "erfarent" barn på samme alder.
Hun var ånden i flasken.
Da Christopher fandt flasken og trak proppen ud,
sprang hun ud og kontrollede ham totalt.
Under ransagningen i Chris Vasquez' lejlighed
var der blod på hans tøj, og de fandt en kniv.
Vi vidste ikke, om det var kniven.
Vi måtte lave en dna-test.
FIRE DAGE TIL TILTALE ELLER LØSLADELSE
RETSMEDICINSK AFDELING
McMorrow blev bragt ind til obduktion.
Obduktionen viste en promille på 0,31,
hvilket er mere end tre gange promillegrænsen.
Ville det have hæmmet ham?
Sandsynligvis, ja.
Men han var i stand til at gå fra Strawberry Fields…
GANGSTI – BLODDRÅBER – LYSTHUS BLODPØL – LIG
…og ned til søen på egne ben.
Vi prøver at fastslå, hvad der skete.
Der var blå mærker på bagsiden af hans ben.
Et mønster af blå mærker.
Ødelæggelsen af hans ansigt
indikerede, at det var et meget personligt og voldsomt angreb.
OBDUKTIONSRAPPORT
På den ene side af hans bryst var der otte, ni eller ti knivstik
samme sted, hvilket indikerede, at han ikke havde bevæget sig.
Man får et billede af en mand, der stod oprejst
og blev stukket i ansigtet
og på hænderne, mens han kæmpede for sit liv.
Så falder han.
Og nu står overfaldsmanden over ham og hakker brutalt løs på ham.
Stikker ham adskillige gange, igen og igen og igen.
Det vigtigste spørgsmål, jeg havde, om hvad der faktisk var sket…
Han var en stor fyr. Hvordan endte han på jorden, trods sin beruselse,
så den tynde, lille Chris Vasquez kunne påføre ham al den skade?
Svaret er, at Chris ikke gjorde det alene.
Det er i hvert fald antagelsen.
Da jeg fandt ud af, hvad de gjorde ved liget, blev jeg vred.
Uanset om de er 15 år. Retfærdigheden bør ske fyldest.
Min søster var 15 år gammel.
Jeg var 17 år.
Vi kunne ikke forstå, hvordan en på vores alder kunne gøre sådan noget.
Daphne Abdela forbliver bag tremmer indtil onsdag.
Der finder næste retsmøde sted.
Hvis anklagejuryen ikke anlægger søgsmål inden da,
går den 15-årige fri.
24 TIMER TIL TILTALE ELLER LØSLADELSE
Dna-analysen kom ind.
Hans lommekniv havde en blanding af blod på klingen og på skaftet.
En blanding af hans blod og Michael McMorrows blod.
Det er mordvåbnet. Det er et soleklart bevis.
Det var svært at fatte, at de var i stand til så ekstrem vold.
Men samtidig vidste vi, at det var tilfældet.
Vi vidste, de havde gjort det.
På baggrund af al den information, vi havde på det tidspunkt, mente vi,
at vi havde tilstrækkeligt rimelig grund til at sigte dem begge.
Det vigtigste bevis i forhold til Chris var kniven.
For Daphne var det udtalelserne.
"CHRIS, FJERN HANS INDVOLDE, SÅ HAN SYNKER."
Hun havde indtaget en aktiv rolle i forsøget på at skille sig af med liget.
Vi fremlagde beviserne for juryen.
Juryen fandt dem overbevisende.
De tiltalte dem begge for mord af anden grad.
MORD AF ANDEN GRAD: FORSÆTLIGT MANDDRAB UDEN OVERLÆG.
Få dage inde i efterforskningen
fik vi at vide, hvem de to tiltalte havde valgt til at repræsentere dem.
Christopher Vasquez engagerede en mand ved navn Arnold Kriss,
en tidligere viceanklager.
En respektindgydende modstander.
Daphne og hendes familie engagerede Ben Brafman.
Ben er en af de dygtigste forsvarsadvokater i New York
og sikkert i hele landet.
Han har repræsenteret alle og enhver, fra mafiosoer til Wall Street-folk.
PUFFYS TUNGE SKYTS
Ben havde en alsidig portefølje
og havde opnået gode resultater for sig selv og sine klienter.
Det var en barsk påmindelse om,
hvor meget der var på spil, og hvor svært det ville blive.
Nogle kriminalbetjente kan blive intimideret
af en som Ben Brafman.
Min holdning var: "Du er jurauddannet,
og du går pænere klædt end mig.
Men vi klædte os begge på på samme måde i morges,
og jeg er klar, hvis du er.
Så lad os gøre det."
SØN, KOLLEGA, PLAGET MAND
Jeg har flere spørgsmål end svar.
Hvem var McMorrow?
Hvorfor drak han alkohol i parken med børn?
Medierne prøvede at tegne et billede af Irish som en perverteret person.
De tegner et usandt billede af Michael.
Det er uklart, hvorfor han nød at drikke i parken
til langt ud på natten med primært unge mennesker.
Det er dog klart, at det kostede ham livet.
Den mest åbenlyse forklaring, hvis man ser en 44-årig mand,
der sidder og drikker med to 15-årige om natten i Central Park…
Det er ikke svært at tegne det billede.
McMorrow mødtes senere med de to teenagere nær søen
og har måske lagt an på Abdela,
hvilket måske fik kæresten Vasquez til at gå amok med en kniv.
Spekulationerne sårede min bedstemor
og resten af min familie, fordi de ikke var sande.
Vi ville sikre os,
at han blev mindet med respekt og værdighed,
for det fortjente han.
VED OFRETS BEGRAVELSE FRYGTER MAN TILSVÆRTNING.
Intet af det, vi fandt ud af, tydede på, at han ville have gjort nogen ondt.
Han var en elskværdig person, der var god mod alle, han mødte,
til overmål.
Og i dette tilfælde er det helt korrekt
at beskrive ham som en, der var det forkerte sted
på det forkerte tidspunkt.
Sagen mod Chris var stærkere på grund af kniven.
Det var det stærkeste bevis, vi havde i sagen.
Vi vidste, at kniven var mordvåbnet.
Vi mente, at vi ville kunne bevise,
at Christopher førte kniven.
Vi var mindre sikre på beviserne mod Daphne.
Der var mange indicier, som placerede hende på gerningsstedet.
INDICIER: BLOD PÅ TØJ - UR - RULLESKØJTER
Det kræver, at juryen tager et lille tillidsspring.
Det var en vanskeligere sag end sagen mod Christopher.
Men så fik vi en stor overraskelse.
ANKLAGER - NEW YORK AMT
Brafman tog kontakt til anklageren som Daphnes advokat og sagde:
"Min klient vil gerne komme ind og afgive informationer,
hvis de ikke kan bruges i sagen mod hende."
Bens begrundelse var: "Jeg tror, I tager fejl."
"Hun er et vidne. Hun er ikke tiltalt. Lad hende komme som Dronning i en dag."
Det er en aftale, hvor en forsvarer kan møde op med sin klient,
og hun i bund og grund kan tale frit.
Intet, du siger, kan bruges imod dig, medmindre du vidner i retten
og siger noget andet end det, du har fortalt her.
Så hun kom ned på anklagerens kontor.
Daphne forklarede, at hun og Vasquez
den aften tilfældigvis mødte den gruppe,
som Michael tilbragte sine aftener med, der drak i parken.
Kort efter kommer en betjent på en scooter og opløser gruppen.
Så de går alle hver til sit.
Daphne og Chris havde øllene, så Michael fulgte efter øllene.
De gik ned til det lille lysthus ved søen.
Der sad de og drak resten af øllene.
Og på et tidspunkt beslutter Daphne og Chris sig
for at nøgenbade i søen.
Da de kommer op, er de begge iskolde.
Hendes forklaring var, at…
…Michael ser, at hun ryster.
Han lægger armen om hende for at give hende varmen,
og Chris går amok.
Fordi han troede, at Michael lagde an på Daphne.
Han trak sin kniv, og så begyndte han at stikke ham.
Hun sagde: "Christopher gjorde det. Han gjorde det hele. Jeg er et vidne."
Hvis det var sandt, var hun faktisk øjenvidne til et mord.
Anklagen mod hende ville frafalde.
Og det ville slutte der for hende.
Men jeg var ikke tilfreds.
RETSBYGNING
Daphne blev nærmest født i den tro,
at hun er resten af verden overlegen
og er den vigtigste person i ethvert rum, hun træder ind i.
Så hun troede, at hun ville være klogere og kunne tale sig ud af det.
Alle folk tror, de kan tale sig ud af det.
Og det er det bedste, vi ved.
"Tal du bare. Fortsæt endelig."
Jeg ville have krammet på hende.
Jeg sagde, der var beviser, der bekræftede det udsagn.
Jeg sagde: "Ville det være okay,
hvis vi talte med hende et par gange til? Jeg vil bare have afklaret et par ting."
Brafman sagde: "Ja, intet problem."
Han troede, sagen var afgjort.
Vi lavede de opfølgende afhøringer med hende.
Han sendte en yngre kollega fra sit kontor.
Der er noget særligt ved Rob.
Noget faderligt.
Han er tillidsvækkende, så folk åbner op over for ham.
Da Rob Mooney talte med Daphne Abdela,
fik de en personlig relation. Det er han dygtig til.
Jeg sagde: "Jeg har et spørgsmål."
"De blå mærker bekymrer mig."
Jeg tog et billede ud af sagsmappen,
hvor man tydeligt kunne se nogle afrundede blå mærker
bag på hans ben, og jeg sagde:
"Hvad tror du, det er?"
Hun blev lidt tilbageholdende og sagde: "Hm."
Hun vender billedet, ser på det, tøver.
Fyren klappede hende faktisk på skulderen og sagde:
"Det er okay. Fortæl ham det bare." Og jeg tænker: "Tak, min ven.
Du hjælper mig virkelig her."
Så tog jeg rulleskøjten op af kassen og sagde:
"Kan den her hjælpe dig med at komme i tanke om det?"
Derefter begyndte hun at vise
en del af sit sande ansigt.
"Jeg troede, han ville skade min ven, så jeg sparkede ham."
Jeg sagde: "Det forstår jeg godt, men forklar mig det."
"Jeg sparkede ham, og han faldt. Så sprang Chris på ham og stak ham igen."
Jeg sagde: "Okay."
Og så sagde advokaten: "Okay, vi stopper her."
Hun kunne ikke længere benægte, at hun var involveret.
Hun angreb Michael McMorrow.
Hun sparkede Michael McMorrow.
Hun gjorde ham hjælpeløs.
Og nu har vi bevis på det.
Gerningsmand, ikke et vidne.
En morder.
Alle omstændighederne taget i betragtning vidste vi,
at hun måtte have hjulpet Chris.
Og for første gang fortæller hun os det.
Kort efter det kom ud,
indgik vi et forlig med Daphne Abdela.
En teenager sigtet for et voldsomt knivdrab i Central Park
har indgået forlig og erkendt sig skyldig i manddrab.
Den 16-årige Daphne Abdela beklagede sin rolle
i mordet og lemlæstelsen af Michael McMorrow.
Forliget kræver ikke, at hun vidner mod ekskæresten Christopher Vasquez.
Han sigtes for knivstikkeriet.
MOREN GRÆDER, MENS TEENAGER ERKENDER SKYLD
Daphne ville erklære sig skyldig og acceptere maksimumstraffen,
men hun skulle ikke vidne i retten mod Chris Vasquez.
Vi arbejdede meget med anklageren, og han sagde:
"Det bliver ikke bedre end det." Vi havde beviser imod ham.
Vi havde en ret stærk sag.
Men med hende var det meget sent.
Hvis vi gik i retten med det, var vi ikke sikre på at få hende dømt.
Jeg vil også anmode om…
I marts 1998 kommer Daphne for retten
og erklærer sig skyldig i "mord af første grad", forsætligt manddrab.
Det er forskelligt fra mord af anden grad,
som var det, hun oprindeligt blev sigtet for,
fordi det ikke fordrer en hensigt om at dræbe.
Hun erklærede sig skyldig i hensigten om at forvolde Michael McMorrow
alvorlig fysisk skade.
Og skyldig i forsætligt manddrab.
Hun indrømmede i retten, hvad hun havde gjort,
der gjorde hende skyldig i den forbrydelse,
og hun accepterede en dom på tre til ni år.
I november 1998 starter retssagen.
16-ÅRIG I RETTEN FOR PARKDRAB
Det var første gang, jeg havde Rob i vidneskranken.
Og Rob ankom til retten.
Han havde en sportsjakke på og et Grateful Dead-badge på reversen.
Og jeg, som den unge, nervøse viceanklager, sagde:
"Rob, det er upassende. Tag det Grateful Dead-badge af."
Jeg sagde: "Glem det."
Og jeg sagde: "Tag det af. Sådan gør man ikke i retten.
Man bærer ikke et kranie med et lyn igennem i vidneskranken."
Jeg sagde: "Surt show. Jeg beholder badget på."
Rob sagde: "Du har to valgmuligheder."
"Enten vidner jeg med badget på,
eller jeg vidner ikke med badget.
Men uanset hvad ender det med, at jeg har badget på."
Jeg tænkte over det og sagde: "Hvor hurtigt kan du vidne?"
RETFÆRDIGHED ER GRUNDPILLEN I ET GODT STYRE
Det forsvar, der blev fremlagt, var:
"Tre personer gik ned til søen. To kom tilbage."
"Ingen af dem siger noget. Vi aner ikke, hvad der skete ved søen."
For er man ikke sikker på,
hvem der førte kniven, og hvem der sloges,
kan der herske tvivl om, hvorvidt den unge mand er skyldig.
Når folk anklager hinanden, er man altid bekymret for,
at det fører til dødvande, og at juryen måske ikke er overbevist.
Forsvaret sagde godt nok, at Daphne
måske havde været ansvarlig for det,
men jeg tror, deres strategi var: "Vi ved det ikke med sikkerhed."
"Og hvis I ikke ved det, må I frikende min klient."
I enhver sag kommer der et tidspunkt,
hvor juryen er i stand til at visualisere
den person, der sidder foran dem, gøre det, han er anklaget for.
Jeg havde svært ved at tro, at alle 12 jurymedlemmer
kunne se Chris Vasquez begå den forfærdelige forbrydelse.
Da juryen gik ud for at votere, havde vi allerede ventet
i næsten halvandet år på at få retfærdighed.
Vores familie var forståeligt nok nervøse.
Jo længere, der gik, jo mere lod det til, at de tvivlede på Christophers skyld.
De voterede i to dage.
Og de kom tilbage og erklærede ham "ikke skyldig" i mord af anden grad
og "skyldig" i overlagt manddrab.
JURY KENDER 16-ÅRIG SKYLDIG I CENTRAL PARK-MORD
Den samme dom og straf som Daphne Abdela.
Det føltes som et kompromis for mig.
Juryen græd.
MICHAELS VEN
Græd.
Fordi de kiggede på Irishs familie.
Det sårede McMorrow-familien, som vidste, hvor meget han havde lidt.
De følte ikke, at retfærdigheden var sket fyldest.
DRENG, 16 ÅR, SKYLDIG
Jeg var meget vred over dommen.
FEJ JURY, SIGER BROR
Otteogtredive knivstik er ikke manddrab.
"HAN SLAP BILLIGT"
Juryen mente vel ikke, at så ung en knægt
skulle stemples som morder resten af sit liv.
Jeg er tilhænger af at følge loven,
men loven er kompliceret, fordi der er mennesker involveret.
Og dermed er der også følelser involveret.
De fleste sager, der fascinerer os, er mysterier.
"Hvem gjorde det?"
I denne sag er det slet ikke tilfældet.
Vi ved, hvem der gjorde det, men hvorfor?
Det kan kaldes en induceret psykose,
hvor de to kombinerede deres sindssyge til at skabe en dræbermaskine.
Eller også var det bare for sjovs skyld.
Hvorfor?
Den slags driver en til vanvid.
Vi kan ikke vide, hvad der skete, for der var tre mennesker, og én er død.
Så når folk siger: "Du opklarede sagen," siger jeg:
"Det er et forkert ord."
Opklarer man sagen, ved man faktuelt, hvad der skete,
og det gør man ofte ikke.
Man kan kun antage, hvad der skete.
Man kan se på, hvilken logisk konklusion beviserne peger i retning af,
men uden en beretning, er det umuligt at vide.
JANUAR 2004 SYV ÅR EFTER DOMMEN
"De unge mordere fra Central Park" løslades i aften efter næsten syv år.
Abdela, nu 21 år, blev løsladt fredag.
Hendes ekskæreste, 22-årige Vasquez, blev løsladt i morges.
Som en del af deres prøveløsladelse må de to ikke ses.
Min brors liv var meget mere værd end seks års fængsel.
Jeg føler ikke, retfærdigheden skete fyldest.
Jeg ved, systemet og loven er sådan. De var børn, og det er det, der sker,
men det føles ikke retfærdigt.
På ingen måde.
Nogle år senere overtrådte Daphne vilkårene for sin prøveløsladelse.
Hun var på et resocialiseringscenter og overfaldt en af de andre beboere.
Hun røg ind igen og afsonede hele straffen, ni år.
Chris blev løsladt efter seks år.
Jeg har ikke hørt om, at han har begået ny kriminalitet
i alle årene siden da.
Det var en hård oplevelse både personligt og professionelt.
Det var en usædvanlig og følelsesladet sag.
De følelser hænger ved.
Noget af det bedste, der kom ud af sagen, var, at jeg mødte Rob Mooney.
Jeg vidste det ikke dengang, men det var kun begyndelsen for os.
NÆSTE AFSNIT
Klokken otte om morgenen bliver vi kimet ned.
Alle taler om en forsvundet rengøringsdame
i finansdistriktet ved navn Eridania.
Kolleger siger, at hun altid spiser middag med dem på deres vagt,
men sidst, de så hende, var ved ottetiden, og hun er ikke blevet set siden.
Det er en afskrækkende opgave at gennemsøge den bygning
efter nogen eller noget, fordi den er 26 etager høj.
Hun er ikke på overvågningskameraerne. Hun stiger ikke ud af elevatoren.
Hun forlader ikke bygningen.
Hvor er hun?
Vi afsøgte hver en krog af bygningen fra top til bund
og kunne ikke finde hende.
Det betyder, at i stedet for begrænse eftersøgningen
til Rector Street 2,
var det nu hele New York City.
Tekster af: Hani Abildskov Abu-Khalil