НЬЮ-ЙОРК ВЕРЕСЕНЬ 1944 РОКУ
Як репортера, що провів багато часу в гітлерівській Німеччині,
і написав щоденник,
який виявився доволі популярним
серед великої кількості американців,
Army–Navy Screen Magazine попросили мене
стати оповідачем фільму, який ви побачите.
Війна триває вже п'ятий рік,
і Союзники посилюють свій натиск на нацистську Німеччину,
нарешті атакуючи територію вже самих німців.
Щодня німецьке промислове місто перетворюється на руїни.
Люта пропаганда закликає людей
врятувати себе та нацистський режим
від пекла, у яке вони втягнулися через свої замисли,
але стіни Німеччини падуть від звуку цих бойових сурм,
змушуючи тверезу частину німецького народу зі смутком згадувати
про втрачені перспективи Німеччини.
ВИНИЩЕННЯ ЄВРЕЇВ
ЗЛОЧИНИ ПРОТИ ЛЮДСТВА
ГІТЛЕР І НАЦИСТИ: ЗЛО НА ЛАВІ ПІДСУДНИХ
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 18 БЕРЕЗНЯ 1946 РОКУ
РОБЕРТ Г. ДЖЕКСОН ГОЛОВНИЙ ОБВИНУВАЧ, США
Коли саме ви зрозуміли, що війна,
якщо судити по досягненню поставлених вами цілей,
була програною?
ОРИГІНАЛЬНИЙ ЗВУКОЗАПИС
Про це важко судити.
Принаймні за моїми відчуттями
відносно пізно.
І не було можливості зупинити цю війну,
доки Гітлер був на чолі німецького уряду, чи не так?
Допоки Гітлер був фюрером німецького народу,
тільки він міг вирішувати, чи триватиме ця війна.
У другій половині 1944 року
будь-якій хоч трохи розсудливій людині було зрозуміло,
що Німеччина зазнала нищівної поразки.
Західним союзникам вдається висадка в «День Д»,
і вони просуваються Францією вглиб Західної Європи й на захід Німеччини.
Так само Радянський Союз почав масштабний наступ,
і, очевидно, Східний фронт Німеччини почав сипатися.
Німецькі міста бомбардують день і ніч.
Кінець наближається, і він вже зовсім близько.
Гітлер був абсолютно переконаний аж до самого кінця,
що він виграє цю війну.
Уся його ідеологія базувалася на концепції
расової боротьби,
боротьби за виживання.
І для нього було само собою зрозумілим,
що арійська раса, вища раса, вочевидь переможе.
Понад усе він вірив у себе.
Він сильно переоцінив власні сили.
Наприкінці 1944 року
Гітлер перебував у «Вольфсшанце» «Вовчому лігві», ізольований від усіх.
Туди пускали лише високопоставлених осіб,
які казали те, що він хотів чути.
Серед них Герман Герінг, досі друга людина в Третьому рейху,
і він був дуже красномовний.
Він помпезно декларував плани на майбутнє.
Гітлер все більше підпадає під владу Генріха Гіммлера,
єдиної людини, якій він довіряв більше, ніж будь-кому.
Йозеф Геббельс починає розповідати про те,
що гороскопи й зірки пророкують
якесь прийдешнє диво.
«Союзники зламаються,
і для нас відкриється вікно можливостей».
Наприкінці 1944 року
Гітлер вирішив здійснити останній контрнаступ на заході.
Він зібрав велику кількість військ далеко від Східного фронту
всупереч порадам старших генералів,
і відправив їх на захід.
Однак стан речей був такий, що німецькі сили
на цьому етапі були в набагато слабшому становищі,
ніж британці та американці.
Німецькі армії швидко просувалися вперед.
Вони створили такий собі виступ на лінії фронту,
тому це називають «Битвою за Виступ».
Але Союзники тримаються стійкіше, ніж очікували німці,
а в німців критично мало палива для танків,
тож наступ німців повністю затухає.
У німецьких танків закінчилося паливо, і вони нерухомо застигли,
ставши легкою мішенню не лише для артилерії,
а й для літаків Союзників.
Виведення великої кількості військ зі сходу
означало, звісно, послаблення Східного фронту
і дозволило Радянському Союзу і Червоній армії
просуватися ще швидше.
Вісімнадцятого січня радянські війська почали стрімке переслідування противника,
яке не припинялося ні вдень, ні вночі.
У той самий час
німці використовують дефіцитні потяги,
щоб транспортувати не підкріплення на фронт,
а угорських євреїв в Аушвіц для вбивства.
Понад 400 000 угорських євреїв
забрали в Аушвіц для знищення,
і це не мало жодної військової мети.
Це не допомагало перемогти Червону армію.
Для нацистів
винищення євреїв не було відволіканням від війни.
Це частина війни.
Коли Червона армія перейшла на територію Німеччини,
це було суцільне криваве місиво.
Червоноармійці безжально помстилися
за чотири роки страждань на війні.
Вони почали ґвалтувати жінок у надзвичайних масштабах.
-І тебе теж? -Так.
Вони навіть познущалися над моєю сестрою і мамою у звірячий, тваринний спосіб.
НІМЕЦЬКА КІНОХРОНІКА
Радянські звірства проти цивільних німців були значною мірою обіграні
в геббельсівських ЗМІ як застереження, що здаватися не можна,
тому що ці звірства будуть там, куди прийдуть радянці.
Німецькі солдати зіткнулися з ворогом, який окупує міста й села
зі звірством, якому немає аналогів…
ЗОНА БОЙОВИХ ДІЙ!
…в історії.
ЗАХИСТІТЬ ЖІНОК І ДІТЕЙ ВІД ЧЕРВОНИХ ЗВІРІВ
Звісно, це викликало хвилю паніки серед народу Німеччини.
Гітлер завжди заперечував, якою б поганою не була ситуація,
можливість капітуляції.
Ба більше,
він очікував, що все населення підтримає його в цьому.
Не здаватися, не розслаблятися, не відступати.
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 20 ЧЕРВНЯ 1946 РОКУ
Повторюйте за мною.
Клянуся Богом,
що я казатиму чисту правду,
нічого не приховаю і нічого не додам.
АЛЬБЕРТ ШПЕЕР МІНІСТР ОЗБРОЄНЬ І БОЄПРИПАСІВ
Можете сідати.
Із січня 1945 року почався жахливий етап:
остання фаза війни
і усвідомлення того,
що Гітлер ототожнював долю німецького народу зі своєю власною.
Альберт Шпеер був міністром озброєнь у 1945 році.
Він був антисемітом, він був расистом, і він був дуже покірний Гітлеру.
На початку 1945 року він розуміє,
що війна програна.
Шпеер був достатньо впевнений
у своїх особистих стосунках із Гітлером,
тож думав, що може сказати йому, як усе насправді.
Головним, як завжди за цього режиму, було те, як відреагує Гітлер.
Реакцією Гітлера на записку Альберта Шпеера
були лють, гнів і фактично невіра.
Тоді Гітлер сказав,
що песимістичні заяви такого роду, як було викладено в моїй записці,
у майбутньому розцінюватимуться як держзрада й відповідно каратимуться.
Усіх незгодних розстріляють незалежно від посади чи рангу,
а членів сімей арештують.
ОСТАННЄ РАДІОЗВЕРНЕННЯ ГІТЛЕРА 30 СІЧНЯ 1945 РОКУ
Жахливі знегоди, що випали на долю
тисяч людей у селах, містечках,
на околицях міст і в самих містах на сході,
буде зрештою переборено й подолано
непомірними зусиллями попри всі невдачі та важкі випробування.
Я очікую, що всі люди, здорові та кволі тілом,
працюватимуть до останніх сил.
До цього моменту війни
понад п'ять мільйонів німецьких солдат убили в бою.
У Німеччині справді закінчувалися молоді чоловіки призивного віку.
Вони створили «Фольксштурм», народне ополчення.
Учасники берлінського «Фольксштурму»…
«Фольксштурм» означає «народний шторм»: «фолькс» — народ, «штурм» — «шторм».
Німеччина має мільйони чоловіків,
готових і вмотивованих до бою…
Це дуже сильне словосполучення — «народний шторм».
…які мають тверду й непохитну волю
ніколи не капітулювати.
Але насправді видовище було жалюгідним.
Вони вербували дуже молодих хлопців
і дуже старих чоловіків воювати проти Червоної армії.
Солдати «Фольксштурму»,
підніміть руку на знак єдності і повторюйте за мною.
Присягаюся святою клятвою
лідеру Великого німецького рейху,
Адольфу Гітлеру,
що буду безумовно вірним.
Я буду безумовно вірним.
Що було справді характерним для Гітлера,
так це його нездатність переживати
базову людську емпатію чи елементарне співчуття до людей,
котрими він нехтував, наче якимись мурахами в мурашнику.
Щоб збагнути Гітлера й зрозуміти, чому він так закінчив,
треба усвідомити, що насправді йому було байдуже
до людей, якими він грався.
Через постійні бомбардування Берліна
Гітлер змушений залишити
своє помешкання в Рейхсканцелярії
і переїхати в підземний бункерний комплекс.
Там темно.
Там похмуро.
Там відчуваєш клаустрофобію.
Цей бункер був місцем, де Гітлер був ізольованим
до кінця війни набагато більше, ніж раніше,
і де він починав дедалі менше довіряти
тим, хто його оточував.
Траудль Юнге була молодою жінкою з Баварії,
яка працювала секретаркою Гітлера вже кілька років.
Мемуари Траудль Юнге дуже цікаво читати,
адже вона була в бункері, вірно друкуючи накази Гітлера.
У своїх думках…
ГОЛОС ТРАУДЛЬ ЮНГЕ, СЕКРЕТАРКИ АДОЛЬФА ГІТЕЛРА
…і почуттях ми були віддані Гітлеру.
Ми всі грали у виставі — кожен свою роль,
а він був єдиним, хто знав сценарій.
Він змушував нас усіх грати і промовляти наш текст.
Ніхто не знав, чим це закінчиться.
Він дуже рідко виходив.
І що цікаво, під час Другої світової війни
він відмовлявся відвідувати розбомблені домівки німецьких родин.
Він не витримував
вигляду руйнувань, до яких зрештою призвів.
Та не можна бути диктатором,
який особисто керує збройними силами,
що програють на всіх відрізках фронту,
і не мати симптомів серйозного стресу.
У нього розвинувся тремор у руці, зокрема в кисті руки,
який став неконтрольованим.
У нього почалися симптоми хвороби Паркінсона.
Він п'є хитромудрі екзотичні коктейлі
з ліків і наркотиків.
ГОЛОС ТРАУДЛЬ ЮНГЕ, СЕКРЕТАРКИ АДОЛЬФА ГІТЛЕРА
Повільно, але неухильно він ставав слабким.
Лікарі заходили й виходили, і він став абсолютно апатичним.
Єдиний сценарій, що давав йому надію на початку 1945 року,
був розкол, який мав якось виникнути
між західними державами та Радянським Союзом,
і це би принесло спасіння йому й Німеччині.
Початок лютого, останні плани в Ялті.
Рузвельт, Черчилль і Сталін окреслили план перемоги.
У лютому 1945 року
у Ялті в Криму,
зустрічаються Союзники.
Це ще одна демонстрація міцності Антигітлерівської коаліції,
у яку Гітлер досі не вірить.
Велика трійка досягла реальної згоди. Нацистські злочинці будуть покарані.
У Ялті — гляньмо правді в лице —
вони визначили жорсткі умови стримання Німеччини.
Жорсткі, але справедливі.
Вони обіцяють піддати всіх воєнних злочинців
справедливому й швидкому покаранню.
Це одна з причин, чому для Гітлера це була ситуація «або все, або нічого».
Він не збирався піддаватися приниженню полону
і, ймовірно, суду.
А після Ялти Захід починає діяти.
Наслідки для Німеччини та німців від рішучості Гітлера боротися до кінця
такі, що кінець війни стає катастрофою для німців,
більшою, ніж мала би бути.
Літаки Союзників руйнують Німеччину.
Пів мільйона цивільних німців загинули під час бомбардувань,
і їх було вбито переважно на останньому етапі війни.
Наприкінці війни
флоти бомбардувальників стали такими великими,
що вони могли здійснювати нальоти неймовірно руйнівної сили.
ДРЕЗДЕН РОЗБОМБИЛИ ДО АТОМІВ
І одним із міст, що зазнало найбезславніших ударів,
став Дрезден,
який був красивим містом у стилі бароко з розкішною архітектурою.
Одна з перлин Центральної Європи.
Там було повно біженців.
Там не було багато промислових об'єктів.
Хоча там, звісно, було кілька заводів.
Метою цього бомбардування було не знищення військових об'єктів,
а здійснення терору,
який мав покласти кінець війні.
Наліт породив так званий «вогняний смерч».
Тобто було так багато пожеж,
що вони об'єдналися і стали надпожежею,
яка почала засмоктувати в себе повітря з решти міста.
ГОЛОС УРСУЛИ ГРЕЙ, ЦИВІЛЬНОЇ З ДРЕЗДЕНА
Деяких людей, які намагалися пройти повз, буквально затягувало у вогонь.
Вони розчинялися просто на очах.
Таку сильну тягу мав цей вогняний смерч. Це просто жахливо.
Потрібно було рятуватися й намагатися відійти якомога далі від вогню,
інакше він затягне тебе.
Близько 25 000 людей були вбиті за ці два дні.
Не було часу
копати окремі могили.
Ми зробили великі братські могили.
Вогонь був такий гарячий, що висмоктував повітря з бомбосховищ,
тож багато людей померли від задухи в бомбосховищах.
Це просто… Важко повірити, що це були рештки цілої людини.
Іноді я бачила двох людей поруч,
які, можливо, у відчаї… і стали однією крихітною фігуркою.
БУНКЕР ГІТЛЕРА, БЕРЛІН 14 БЕРЕЗНЯ 1945 РОКУ
У березні 1945 року
Шпеер, який став ще більше турбуватися
про потенційну долю німецького народу,
приходить до Гітлера і каже:
«Ми маємо разом якось знайти вихід,
щоб зберегти останні залишки Німеччини, німецького народу».
Гітлер заявив таке:
«У нас немає потреби думати
про базові речі, потрібні людям, щоб підтримувати бодай примітивне життя.
Навпаки, буде краще,
якщо ми самі знищимо ці речі,
бо в такому разі ця нація все одно доведе, що слабша
і що майбутнє належить лише сильнішій східній нації».
Гітлер вірив, що історія, саме життя, полягає в боротьбі
за виживання найсильнішої серед рас,
тож вони все одно не заслужили вижити.
Відступаючи, вони все руйнують.
Гітлер віддав безглуздий наказ
залишати за собою спалену землю, знищуючи навіть невійськові об'єкти.
Німецький народ залишився вірним Адольфу Гітлеру до кінця.
Він свідомо зрадив їх.
Він спеціально хотів кинути їх у безодню.
Єва Браун, з якою Гітлер фактично був у довготривалих стосунках,
повернулася, щоб бути з Гітлером у кінці.
У них були дуже довгі стосунки,
але Гітлер завжди тримав її в таємниці.
Він завжди зображував себе тим,
хто пожертвував особистим життям заради Німеччини.
Він прямо заборонив їй надалі бути з ним у Берліні
і хотів, щоб вона залишалася в Баварії.
Але вона всупереч його волі повернулася, бо була віддана йому.
Гітлер безуспішно намагався здаватися розгніваним.
ГОЛОС ТРАУДЛЬ ЮНГЕ
Він був щасливий, що вона прийшла,
тож ніхто не намагався відправити її назад.
Вона зробила це за власним бажанням.
Вона хотіла розділити фінал його долі.
На пізніх етапах війни
концентраційні табори все більше траплялися
на шляху військ Союзників.
Тому німці почали їх евакуювати.
Вони сказали, що нам треба йти, бо росіяни вже близько.
Вони не хотіли, щоб нас звільнили росіяни.
Есесівці зібрали в'язнів і почали відводити їх подалі від поля бою.
Потім ми шість тижнів ішли пішки.
Ми не знали, що відбувається або куди ми йдемо.
МАЛЮНОК ЛЕО ГААСА, УЦІЛІЛОЇ ЖЕРТВИ ГОЛОКОСТУ
Уночі вони давали нам відпочити просто в полі.
Там було холодно.
Уранці ми бачили, що кілька людей померли від холоду.
МАЛЮНОК ЛЮБИ КРУГМАН ГУРДУС, УЦІЛІЛОЇ ЖЕРТВИ ГОЛОКОСТУ
Ми почали йти колоною по коліна в снігу,
а солдати з німецькими вівчарками йшли позаду нас збоку,
і вони казали, якщо хтось не зможе тримати темп колони,
їх застрелять просто тут, у канаві.
Сотні людей застрелили в канаві.
Вони вели ув'язнених
у цих колонах смерті до інших концтаборів.
Одним із таборів, до якого зводили цих людей,
був Бельзен, або Берген-Бельзен, на півночі Німеччини.
Коли ми зайшли в табір,
то побачили гори тіл, складених одне на одне.
Ми думали, що це кінець.
Думали, що якщо нас не звільнять негайно, то ми закінчимо так само.
У нас не було їжі.
У нас не було їжі шість тижнів, узагалі нічого.
Минав час, трупи накопичувалися швидше, ніж вони могли спалити,
тож щоранку ми бачили цю величезну гору трупів.
Це було просто… місце смерті і більше нічого.
Саме такою була мета,
але вони не вбивати, а просто залишали повільно помирати.
І саме в таку обстановку прибула британська армія.
Швидкість наступу Союзників була такою,
що охоронців схопили до того, як вони встигли втекти.
Звільнені в'язні не могли стримувати своїх емоцій.
Командир піднявся.
Він узяв один із гучномовців і оголосив:
«Ми з британської армії. Ми прийшли, щоб звільнити вас,
і тепер ви вільні!»
Це слово — «вільні», розумієте?
Ми наче отримали нове життя.
Там були люди, що, як ми думали, уже мертві!
На їхніх обличчях була посмішка, коли вони почули слово «вільні».
Відомий британський репортер Річард Дімблбі був на місці
і описав усе, що там бачив.
ГОЛОС РІЧАРДА ДІМБЛБІ
Мені важко адекватно описати ті жахливі речі, які я побачив і почув,
але ось вам факти без прикрас.
Це був один із перших разів, коли істинний жах нацизму
став явним для світу.
ГОЛОС РІЧАРДА ДІМБЛБІ
Я пройшов через бар'єр
і опинився у світі жахіття.
Мертві тіла — деякі вже розкладалися —
лежали обабіч дороги і вздовж колії.
Мертві лежали поруч із тими, що помирали.
По них повзали воші, а тіла були вкриті брудом.
Одна жінка, уже доведена до божевілля,
кинулася до британського солдата.
Вона благала його дати їй молока для крихітної дитини, яку вона тримала.
Та коли солдат розгорнув купу ганчірок, щоб поглянути на дитину,
він побачив, що вона вже давно мертва.
Інформацію про табори вже оприлюднювали раніше,
але одне — знати про це на папері
і, можливо, думати, що це воєнна пропаганда,
і зовсім інше — розуміти, що це була невід'ємна частина
нацистської системи насильства.
Події в цьому таборі неможливо описати.
Побачивши все на власні очі, починаєш розуміти, за що борешся.
Фото в газеті не можуть цього передати.
Одкровення звалилися на мене як блискавка
і змусили заціпеніти на кілька днів.
Мій розум, моя уява не в змозі впоратися з їх жахливістю.
Це надто страхітливо для звичайних смертних.
Я сам був скептиком попри всі роки перебування в нацистській Німеччині.
Хоча мій дідусь знав, наскільки цей режим злий,
усе виявилося набагато гірше, ніж він думав.
Він дещо картав себе за те, що зробив недостатньо.
Озираючись назад, мушу визнати свій жахливий провал.
Я мав зробити набагато більше, щоб зібрати докази цього геноциду
і розказати про нього.
Ми перериваємо програму для спеціального випуску новин.
Президент Рузвельт помер.
Коли помер Франклін Делано Рузвельт,
Гітлер і Геббельс подумали, що це був знак чи знамення,
який свідчив, що війна закінчиться перемогою, але вони так думали недовго.
Фінальна битва за Берлін
починається в середині квітня 1945 року.
Із самого початку Берлінської операції
противник чинив надзвичайно наполегливий опір.
Німці відчували надзвичайний страх перед Червоною армією.
Вони знали, що радянці мали намір помститися.
Як ідеться в наказі гітлерівського командування,
потрібно оборонятися до останньої людини,
до останнього набою.
Німецькі цивільні жили в підвалах,
а над ними часто вже не було вцілілих квартир чи будівель.
Іноді німецькі солдати знаходили деяких із цих людей у таких сховках,
і тоді солдати виводили їх і вбивали, свої ж убивали,
вішали на ліхтарних стовпах із плакатами «Я зрадник».
Це система знецінення людського життя.
НІМЕЦЬКА КІНОХРОНІКА
Останній відомий відеозапис з Адольфом Гітлером
був знятий, коли він ненадовго вийшов зі свого бункера,
щоб привітати групу Гітлерюгенду.
У своїй штаб-квартирі фюрер приймає лідера Гітлерюгенду Аксмана
та делегацію з 20 юних гітлерівців,
які проявили особливу ефективність на захисті Батьківщини
й були нагороджені за це Залізним хрестом.
Це були діти.
Хлопчики раннього підліткового віку.
Мені часто вдавалося доставити базуки й провіант на основну лінію фронту.
Я робив це під обстрілами за допомогою тачки чи воза.
Це жалюгідно й трагічно для всіх цих молодих людей,
багато з яких зрештою втратять життя в цій битві.
Двадцятого квітня Гітлер святкував день народження.
Йому виповнилося 56.
Раніше, починаючи з 1933 року,
день народження Гітлера пишно святкували всією країною.
Але день народження в 1945 році дуже відрізняється.
Усі потиснули руку Гітлеру й побажали йому всього найкращого.
ГОЛОС ТРАУДЛЬ ЮНГЕ
Усе дійство було дуже депресивним.
Це не був щасливий день народження.
Після досить скромного святкування дня народження
Гітлера в бункері,
багато людей залишили його
й взяли машини чи літаки, щоб покинути Берлін.
Лідер СС Генріх Гіммлер,
чи не найвідданіший поплічник і чиновник Гітлера,
намагався переконати його залишити бункер.
Після цього сам Гіммлер покидає Берлін.
На відміну від решти партійних високопосадовців,
міністр пропаганди Йозеф Геббельс не лише переїжджає в бункер,
але й бере із собою дружину і їхніх шістьох дітей.
ГОЛОС ТРАУДЛЬ ЮНГЕ
Дітям дуже подобалося там, і вони любили бункер дядька Гітлера.
Вони не знали, яка доля на них там чекає.
І ось досягнуто історичної віхи в цій світовій війні.
Американці й росіяни об'єдналися в серці Німеччини біля Лейпцига,
розрізавши Рейх навпіл.
Двадцять п'ятого квітня 1945 року
настав важливий момент,
коли Червона армія зустрічається із західними силами в Торгау.
З нами Вільям Л. Ширер, колишній кореспондент
«Сі-Бі-Ес» у Німеччині, де зійшлися армії Союзників.
Американці зустрілися з росіянами на берегах великої річки Ельби.
Це день, якого всі довго чекали, боячись, що він ніколи не настане.
У Берліні, у перші дні війни,
здавалося, ніщо не зупинить колосальну бойову машину,
яку збудував Гітлер.
Навіть коли спершу Росія, а потім Америка вступили у війну,
було важко повірити, що їхні армії
коли-небудь зустрінуться в серці Німеччини.
Тепер лише питання часу,
коли решта сил об'єднаються разом
і знищать всі залишки військ Гітлера.
У бункері панує відчуття, що наближається буря,
і вона справді здіймається 22 квітня,
коли Гітлер перед деякими воєначальниками починає тираду,
що є екстремальною навіть за стандартами Гітлера,
і Гітлер заявляє, що він вважає війну програною.
Запанувала абсолютна тиша…
ГОЛОС ТРАУДЛЬ ЮНГЕ
…і ми стояли шоковані.
Із цієї тиради
Герман Герінг і Генріх Гіммлер роблять власні висновки.
Обидва думають, що Гітлер, по суті, стверджує,
що збирається зректися престолу,
і з огляду на це обидва починають діяти.
Герінг пише телеграму Гітлеру:
«Я з радістю займу посаду фюрера замість вас».
У його очах це колосальна зрада.
Гітлер називав Генріха Гіммлера своїм «непорушним Генріхом».
Він мав бути тією непохитною постаттю, що завжди буде разом із Гітлером,
і Гітлер щиро вірив у це майже до самого кінця.
Та що ж робить Гіммлер?
Нацистська ієрархія тріщить, і, кажуть, Гіммлер намагається
домовитися про капітуляцію того, що залишилося від армії.
«Бі-Бі-Сі» робить репортаж про те,
що Гіммлер намагається вести переговори із «західними союзниками».
У розмові з Бернадотом Гіммлер сказав, що Гітлер вже майже при смерті
і не проживе більше 48 годин після капітуляції Німеччини.
Деякі оглядачі тут вважають, що Гіммлер збирається вбити Гітлера.
Гітлеру доповідають про це в бункері, і він шаленіє від люті.
Гітлер був дуже засмучений…
ГОЛОС ТРАУДЛЬ ЮНГЕ
…бо вважав Гіммлера своїм найвідданішим паладином,
найбільш надійним з усіх,
і тепер він побачив, що той намагався його зрадити.
Двадцять дев'ятого квітня Гітлер надиктував два важливі документи
своїй секретарці Траудль Юнге.
Він спершу надиктував мені свій особистий заповіт,
а потім — свій політичний заповіт.
Я очікувала, що стану першою та єдиною людиною,
яка почує пояснення
і тлумачення того,
чому війна закінчилася саме так
і чому Гітлер не міг зупинитися.
Чому все було доведено до катастрофи.
Я подумала: «Ось і настав момент істини».
Але він не сказав нічого нового.
Він лише повторював свої старі слова.
Він повторював свої звинувачення,
говорив про помсту,
проклинав ворогів
і єврейську капіталістичну систему.
Гітлер у своєму заповіті
каже, що боротьба проти світового єврейства має тривати.
Те, що він думав: «Ні,
ми маємо продовжувати боротися з ними, маємо закінчити почате»,
багато говорить про…
склад розуму цієї людини.
Гітлер, будучи солдатом,
вважав, що єдина гідна смерть для солдата — це смерть від кулі,
але він також розумів, що Єва Браун має померти,
і вона помре від ціаніду,
бо це більш жіночний спосіб померти.
Щойно рішення вчинити самогубство прийняте,
Гітлер вирішує випробувати отруту.
У Гітлера є улюблений пес Блонді,
і він дуже любить цю собаку.
Він бере капсулу з ціанідом і кладе її в рот Блонді,
силою закриваючи щелепу Блонді.
І собака помирає в агонії.
Так він переконався, що отрута дієва.
Часто кажуть, що Гітлер любив тварин більше, ніж людей,
але цей випадок показує, наскільки безжальним він був.
В Італії, передає міланське радіо,
італійські патріоти стратили Беніто Муссоліні й інших лідерів фашистів.
Двадцять дев'ятого квітня до бункера дійшла звістка,
що Беніто Муссоліні та його коханку вбили.
Муссоліні та його коханку показово повісили на заправці.
Гітлер не хотів, щоб таке сталося з ним.
Він заповідає, що його тіло і тіло Єви Браун мають спалити.
У ніч з 28 на 29 квітня
Адольф Гітлер і Єва Браун одружуються і проводять, напевно,
одну з найдивніших і найхимерніших весільних церемоній.
Схоже, це одруження було таким собі безумним ритуалом пошани.
Гітлер мав упевнитися, що вона ввійде в історію
як дружина великого чоловіка,
а не хтось, з ким у нього був роман протягом багатьох років.
Єву Браун треба було привітати…
ГОЛОС ТРАУДЛЬ ЮНГЕ
…і я трохи зніяковіла, бо не знала, що сказати.
І я потиснула їй руку,
а вона сказала: «Тепер ти можеш звертатися до мене "пані Гітлер"».
Я так і зробила.
Після цього був весільний сніданок,
але дуже швидко все звелося до відчуття пригніченості й приреченості.
Його обличчя вже було мертве. Це була наче маска.
Він дивився на мене, але було враження, що він дивиться крізь.
В останні хвилини він бере слово, щоб з усіма попрощатися.
Він також дає всім по капсулі з ціанідом,
наче заохочуючи вчинити самогубство.
Єва Браун не хотіла мати понівечене тіло після смерті.
Тому вона розкусила капсулу з ціанідом
й таким чином позбавила себе життя.
Точаться дебати про те,
чи Гітлер також прийняв ціанід,
щоб упевнитися, що все точно спрацює.
Ми точно знаємо, що він застрелився.
Гітлер вистрелив собі у скроню,
бо вважав це почесною смертю для солдата.
Відповідно до детальних вказівок Гітлера,
есесівці винесли їх тіла нагору, до надземної зони.
Вони зібрали якомога більше бензину.
Тоді бензин був у дефіциті в Берліні,
але вони знайшли, скільки змогли. Тіла облили бензином
та підпалили, і вони згоріли безпосередньо
в саду Рейхсканцелярії.
ГОЛОС ТРАУДЛЬ ЮНГЕ
Зважаючи на надзвичайно жахливі повідомлення, які надходили
зі Східного фронту про те,
що росіяни робили з німецьким населенням,
особливо німецькими жінками,
нам було дуже страшно
і ми не хотіли потрапити до рук ворога.
Після самогубства Гітлера та Єви Браун
Йозеф Геббельс і його дружина Магда
теж вирішують покінчити із життям.
Крім того, вони вирішують покінчити із життями своїх шести маленьких дітей.
Магда сказала комусь із близьких,
що ці діти мали померти,
бо без Гітлера та його режиму для них не могло бути майбутнього.
Вони забрали життя своїх шести маленьких дітей,
а після цього вчинили самогубство.
Багато інших високопоставлених нацистів теж убили себе.
Генріх Гіммлер теж убив себе, але лише після арешту британцями,
бо боявся того, що його чекало.
Також було багато інших,
які просто не могли прийняти ідею світу без Гітлера.
В ефірі програма CBS World News, і ми розповімо
докладніше про смерть Адольфа Гітлера.
Наступне включення із Сан-Франциско. Репортаж Вільяма Л. Ширера.
Отже, Гітлер мертвий — або так нам кажуть — і знищений,
як і країна, яку він намагався зробити правителькою світу,
а зрештою лише зруйнував.
Це день, на який я чекав багато років.
Моя особиста доля звела мене із цим чоловіком,
який, гадаю, ввійде в історію
як злий геній нашого часу.
НІМЕЧЧИНА КАПІТУЛЮВАЛА
Після смерті Гітлера Німеччина нарешті може капітулювати.
У короткій промові після історичної церемонії генерал Йодль сказав:
«Цим підписом німецький народ і німецькі збройні сили,
на краще чи на гірше, віддають себе в руки переможців.
Я можу лише висловити надію, що переможці проявлять великодушність».
Ця подія знаменує кінець війни в Європі,
і Європа вибухає святкуваннями.
ПАРИЖ 7 ТРАВНЯ 1945 РОКУ
Цікаво, чи всі ми сьогодні святкуємо кінець війни,
бо у своїй студії в Нью-Йорку
я досі чую галас із вулиці.
ТАЙМС-СКВЕР БРОДВЕЙ
Цікаво, чи вже забули ми або як скоро забудемо,
якою безнадійною і довгою здавалася нам ця битва.
Волею долі я опинився в Берліні першого вересня 1939 року,
коли німці почали війну.
Німці тоді здавалися такими сильними,
що одинокий американець на вулицях Берліна того дня
гадав, чи встигнуть сили демократії та порядності згуртуватися вчасно.
Тепер думки спрямовані в сторону майбутнього,
щоб присвятити розум і серце побудові кращого світу,
де, перш за все, більше не повинно бути воєн.
БУДІВЛЯ РЕЙХСТАГУ, БЕРЛІН 1945 РІК
Європа повністю лежить у руїнах.
Приблизно 60 мільйонів людей загинули під час Другої світової,
і переважна більшість з них були цивільними.
Але для вцілілих знайти хоча б їжу та прихисток виявилося
надскладним завданням.
У зруйнованій Європі обличчя перемоги схоже на обличчя поразки.
Водночас покарання нацистських злочинців
було одним із головних пріоритетів.
ВОЄННІ ЗЛОЧИНЦІ ВІСІ!
Рудольфа Гесса, третього в ієрархії
до феєричного польоту в Британію, затримано.
Германа Герінга позбавили зброї та всієї його зарозумілості,
коли американці схопили його.
Тисячі ймовірних воєнних злочинців втекли з Німеччини.
Багатьох знайшли через місяці інтенсивних пошуків.
Але Союзники дуже швидко піймали деяких із головних нацистів.
Міністра МЗС Йоахіма фон Ріббентропа
заарештували у домі коханки.
А ось віце-канцлер фон Папен, якого знайшли в мисливському будиночку.
Серед ключових нацистів, яких збираються судити,
є такі, як Герман Герінг, Рудольф Гесс, Ганс Франк
Йоахім фон Ріббентроп, Альберт Шпеер Альфред Розенберг та інші лідери нацистів.
Отже, 1945 рік стає роком не лише військової поразки нацистів,
але й публічного суду над ними.
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 31 СЕРПНЯ 1946 РОКУ
У Нюрнберзі я хотів побачити поплічників Гітлера на лаві підсудних.
Правосуддя нарешті наздогнало злочинців,
що вчинили одні з найбільш холоднокровних і масових злочинів в історії.
Працюючи в Берліні в ті розпачливі роки, я вже й не вірив,
що колись це побачу.
Нацисти створили й зберегли безліч документальних доказів
власних воєнних злочинів і злочинів проти людства,
і ці документи безумовно виявилися критичними
для справи обвинувачення.
Цими документами
нацисти визнали себе винними в найжахливіших злочинах,
хоча їм і дали змогу захистити себе в суді.
ОРИГІНАЛЬНИЙ ЗВУКОЗАПИС НЮРНБЕРЗЬКОГО ПРОЦЕСУ
Я переконаний, що можу прийняти цю відповідальність
із чистою совістю.
Наприкінці процесу
підсудним дають змогу сказати останнє слово.
Любов до країни й народу була єдиним вирішальним мотивом
усіх моїх дій.
Вони стверджують, що ми всі відвідували таємні конференції,
де планували загарбницьку війну.
Крім того, ми начебто наказали вбити
12 мільйонів людей.
Я знаю, що моя совість абсолютно чиста
від такої провини.
Вони постійно перекладають
відповідальність на Гітлера за всі прийняті рішення.
Гітлер і крах його системи
призвели до часів колосальних страждань
німецького народу.
Альберт Шпеер намагається зобразити себе
фактично невинною жертвою харизми Гітлера.
Німецький народ зневажатиме й засуджуватиме Гітлера
як винуватця свого нещастя.
Йоахім фон Ріббентроп, міністр МЗС Гітлера,
користується нагодою, щоб поставити під сумнів легітимність процесу.
Ми лише хотіли задовольнити свої базові життєві потреби,
так само як Англія дбала про власні інтереси,
зробивши п'яту частину світу підвладною собі,
Сполучені Штати захопили цілий континент,
а Росія взяла найбільшу внутрішньоматерикову частину світу
під свою гегемонію.
Ганс Франк, гітлерівський генерал-губернатор окупованої Польщі,
визнає, що відчуває певну загальну провину…
Ми не підозрювали,
що наше відвернення від Бога
буде мати такі катастрофічні, смертельні наслідки.
…хоча він і заперечує свою відповідальність.
Тоді ми не могли знати,
що таку велику лояльність
з боку німецького народу ми спрямуємо в такому хибному напрямку.
Герман Герінг абсолютно не розкаявся.
Я не збираюся зрікатися речей, які робив.
Він усе заперечує.
Я ніколи
не давав наказу на вбивство хоча б однієї людини.
Він дуже пихатий.
Так само не давав я наказу чинити будь-які інші звірства або толерувати їх.
Він надзвичайно зухвалий.
Обвинувачення використовує той факт,
що я був другою людиною в державі,
як доказ того, що я начебто мусив знати
про все, що відбувалося.
Але воно не надає документальних чи інших переконливих доказів того,
що я знав про ці всі речі, ба більше, бажав їх.
Ніхто з підсудних не висловив щирого каяття.
Я щасливий усвідомлювати,
що виконав свій обов'язок перед народом
як вірний послідовник свого фюрера.
Пане президенте та члени трибуналу…
Після майже річного процесу
Джексон у своєму заключному слові
наголошує, що німці, за їхніми ж словами,
визнали величезну кількість злочинних дій.
Документи свідчать, що вони погоджувалися з практиками та методами
й усі разом агресивно сприяли розширенню Німеччини
через збройну силу.
Нацистський рух запам'ятається в історії своїм злом
через переслідування євреїв,
наймасштабніше й найжахливіше расове переслідування за всі часи.
І ось ми чуємо
нікчемні виправдання й жалюгідні пояснення
підсудних.
Головний лиходій, якого у всьому звинувачують, — Гітлер.
Саме на нього майже кожен підсудний указав пальцем.
Ці чоловіки не хочуть помічати,
що дії Адольфа Гітлера — це їхні дії.
Нам невідомо про жоден епізод,
коли би хтось із підсудних виступив проти решти
і сказав: «Це неправильно».
Гітлер не забрав усю відповідальність із собою до могили.
Не забрав її і Гіммлер із собою до труни.
Саме цих мерців
вибрали собі за компаньйонів присутні тут живі,
і за злочини, які вони вчинили разом, кожен із них повинен відповісти.
Після заключного засідання
трибунал бере перерву десь на місяць,
щоб судді могли прийняти рішення й винести вирок.
Знає Бог, як один із небагатьох у Нюрнберзі,
хто бачив, як Гітлер і його поплічники в Берліні свідомо розпочали війну,
я розумів, що це злочин
і що злочинці мають понести покарання.
Але я також розумів, що це була емоційна реакція.
Справедливість — це щось більше.
Міжнародний військовий трибунал засідав десять місяців.
Він ретельно вивчав незліченні докази.
Він уважно вислуховував численних свідків,
і після серйозних роздумів
судді винесли вирок.
Трибунал вважає, що фон Папен не винен за цим звинуваченням.
Троє підсудних були виправдані.
Шахт невинний за цим звинуваченням.
Що свідчить про неупередженість процесу.
Підсудний Альберт Шпеер.
Західні судді дещо прихильні до Шпеера.
Ми маємо визнати, що він був одним із небагатьох,
хто мав сміливість сказати Гітлеру, що війна програна,
незважаючи на значний ризик для себе.
Він отримує 20 років ув'язнення замість страти через повішення.
Ніхто краще за Гесса не знав,
наскільки рішуче був налаштований Гітлер реалізувати свої цілі.
Рудольфа Гесса визнали винним за деякими звинуваченнями.
Згідно з пунктами звинувачення, за якими вас визнано винним,
суд призначає покарання у вигляді довічного ув'язнення.
Загалом було 22 підсудних, 21 із яких був у залі суду,
а одного з підсудних судили заочно.
Винними було визнано 19 підсудних.
Ріббентроп стверджує, що всі важливі рішення приймав Гітлер.
Трибунал не визнає правдивості цих заяв.
Із 19 засуджених 12 призначили покарання у вигляді смертної кари.
Підсудний Герман Вільгельм Герінг,
його власних зізнань більш ніж достатньо,
щоб довести його провину.
Його провина унікальна своєю мерзенністю.
Докази свідчать, що цьому чоловіку немає виправдання.
За пунктами звинувачення, за якими вас визнано винним,
Міжнародний військовий трибунал засуджує вас до смерті через повішення.
Закінчилися слухання трибуналу нації,
трибуналу історії,
здійнявши меч правосуддя над головами розпалювачів війни.
Але Герман Герінг якось зумів обхитрити свого ката.
Повішення як звичайного злочинця
він вважав нижчим гідності чоловіка свого рівня.
Він якось зумів пронести капсулу з ціанідом у свою камеру,
і в ту останню мить перед стратою
він розкусив капсулу з ціанідом.
Герінг вирішив померти від власної руки.
Решта з десяти чекають на шибеницю.
Герінг,
Ріббентроп,
Кейтель,
Кальтенбруннер,
Розенберг,
Франк,
Фрік,
Штрайхер,
Зейсс-Інкварт,
Заукель,
Йодль,
і Мартін Борман
були засуджені Міжнародним військовим трибуналом
до смерті на шибениці.
Людство, як мені здавалося,
відчуло полегшення й вдячність від новин із Нюрнберга.
Зрештою, у світі таки було жорстке правосуддя.
Коли бачиш, як цивільні люди, яких закидували бомбами,
або ще гірше, заганяли в концтабори,
зуміли зберегти свою людську подобу й жагу до життя
з вірою в себе, ближніх і Бога,
це сповнює певною гордістю.
З 1946 ПО 1949 РІК США ПРОВЕЛИ 12 ДОДАТКОВИХ ПРОЦЕСІВ У НЮРНБЕРЗІ.
СУД ВІДБУВСЯ НАД 185 ПОСАДОВЦЯМИ, 142 З ЯКИХ ЗАСУДИЛИ, ЗОКРЕМА 26 ДО СТРАТИ.
КАРЛ ГЕРМАН ФРАНК ДЕРЖАВНИЙ МІНІСТР БОГЕМІЇ ТА МОРАВІЇ
Судові процеси продовжувалися, але поки тривали суди над злочинцями,
почалася Холодна війна й політика США почала змінюватися.
Нацистів, які були корисні для науки й володіли технологіями,
запрошували переїздити до США,
бо користь від них була важливішою,
ніж моральна розплата.
Тож цілий ряд людей, причетних до цього кривавого режиму,
так ніколи і не покарали.
АУДІОЗАПИС «ШОУ МЕРВА ГРІФФІНА» (1969)
Коли пишеш історію,
то даєш змогу читачеві робити висновки,
але мушу зізнатися,
що я не міг не думати про стан речей у нашій країні.
Розбіжності, величезна нетерпимість людей одне для одного.
Світ, у якому ми живемо зараз, —
це світ, який, здається, забув
багато уроків про те, що сталося в нацистській Німеччині.
Ми бачимо зростання авторитаризму, зростання антисемітизму.
У США Є ПРИНАЙМНІ 30 НЕОНАЦИСТСЬКИХ ГРУП, А В ЄВРОПІ — У ДЕСЯТКИ БІЛЬШЕ.
Мій дідусь часто казав нам, що те, що сталося в нацистській Німеччині,
може статися тут.
І треба бути пильними й щосили боротися проти цього.
Не можна бути легковажними.
Життя в тоталітарній країні
навчило мене високо й несамовито цінувати
те, що диктатори заперечували.
Толерантність, повагу до інших
і насамперед свободу людського духу.
ЗНАЧНА ЧАСТИНА МУЗИКИ В СЕРІАЛІ
Є АДАПТАЦІЄЮ КОМПОЗИЦІЙ ЖЕРТВ ГОЛОКОСТУ.
ПРИСВЯЧУЄТЬСЯ ЖЕРТВАМ НАЦИСТІВ
І ЖЕРТВАМ УСІХ НЕСПРОВОКОВАНИХ ЗАГАРБНИЦЬКИХ ВОЄН У СВІТІ.
Переклад субтитрів: Юрій Муха