Єврейське гасло «Пролетарі всіх країн, єднайтеся»
зазнає поразки від нашої відповіді:
«Робітники всіх націй, розпізнайте свого спільного ворога!»
Гітлер ніколи не приховував свого бажання
звільнити Німеччину від євреїв.
Наприкінці 1930-х років
у цьому напрямку спостерігається значна радикалізація.
На багатьох євреїв тиснуть, аби вони відмовилися від своєї власності.
Багато тисяч євреїв ув'язнені,
їх часто б'ють, періодично вбивають.
Мета Гітлера й нацистів полягає в тому,
щоб буквально витиснути євреїв із країни.
ГАМБУРГ ТРАВЕНЬ 1939 РОКУ
Євреї в Рейсі змушені ліквідувати майно,
накопичене в Німеччині поколіннями,
і збиратися в Гамбурзі, місті-гавані,
звідки вони відчалять геть із Німеччини в нове життя за океан.
Лайнер «Сент-Луїс» став тимчасовим прихистком
для сотень німецьких єврейських біженців.
У них були візи на Кубу.
Для нас, молодих, це була справжня пригода,
адже то був розкішний лайнер
із кінотеатром, танцювальним залом, басейном
і рештою звичних для такого лайнера розваг.
Ми гарно проводили час.
Поки ми не причалили й не з'ясували, що справи пішли погано.
По прибуттю в Гавану їм повідомили,
що кубинський уряд змінив своє рішення
й анулював їхні візи
і що тепер вони там застрягли.
Прийшла кубинська поліція,
міграційна поліція,
і нам сказали: «Не сьогодні».
«Маньяно, завтра», — але завтра так і не настало.
На кораблі сподіваються, що їм дозволять висадитися в Сполучених Штатах,
але американський уряд їм відмовляє,
і, не маючи іншого виходу, корабель розвернувся.
Один чоловік перерізав собі вени лезом бритви.
Я бачила, як він вибіг, кров тече,
а потім він стрибнув у воду.
Йому хотіли допомогти, але навіть у рятувальному човні
він намагався вирвати собі артерії
і не хотів бути врятованим.
У той час Геббельс публікував такі слова в газетах:
«Бачите, ніхто їх не хоче. Принаймні ми будуємо для них табори».
ВИНИЩЕННЯ ЄВРЕЇВ
ЗЛОЧИНИ ПРОТИ ЛЮДСТВА
ГІТЛЕР І НАЦИСТИ: ЗЛО НА ЛАВІ ПІДСУДНИХ
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 26 ЛИСТОПАДА 1945 РОКУ
Увага! Трибунал.
ОРИГІНАЛЬНИЙ ЗВУКОЗАПИС
Найбільш вражаючим і показовим
зі всіх документів, які попалися мені до рук,
став документ під назвою «Протокол Госсбаха»…
з конференції в Рейхсканцелярії, що відбулася 5 листопада 1937 року,
під час якої Гітлер розповів присутнім
про можливості й потреби
розширення зовнішньої політики
і просив, цитую:
«Щоб його заяви взяли до уваги в разі його смерті
як його останню волю й заповіт».
Документ розвіює будь-які сумніви
стосовно свідомого умислу нацистів
учинити злочини проти миру.
Для обвинувачення це беззаперечний доказ.
Кілька підсудних підтвердили слова Гітлера:
«Ми анексуємо Австрію і Чехословаччину».
Це дуже явно схоже на доказ того, що відбулася змова.
На цій таємній зустрічі, що відбулася в Рейхсканцелярії,
Гітлер скликав усіх своїх генералів
і пояснив грандіозне бачення того, яким буде майбутнє,
що полягає в абсолютній необхідності війни заради виживання німецького народу.
Він казав: «Ми маємо завоювати життєвий простір,
бо якщо ми цього не зробимо, то програємо як народ.
Ми вимремо, і це буде заслужено».
Він говорить так, наче це стане його спадщиною.
Він розповідає своїм «спадкоємцям»,
що якщо його не стане, то він хоче бути певним,
що ці територіальні цілі буде виконано заради нього».
І кінцевою метою є Lebensraum,
життєвий простір для німців.
Отже, є певна місія, що прослідковується в його словах,
які тепер відкрито і явно стосуються військових дій.
На цей момент Гітлер зробив серію ризикованих ходів,
починаючи з 1936 року.
По-перше, увійшов до Рейнської області, і французи нічого не зробили,
як і британці.
Далі в 1938 році ввійшов в Австрію.
Його вітають величезні натовпи,
у нього парад перемоги у Відні.
Зайшовши так далеко, він згадує про німецьку меншину,
що живе в частині Чехословаччини, що врізається в Німеччину —
Судетській області.
У горах Судетської області живуть близько трьох мільйонів німців.
Німеччина хоче тих німців собі.
І там є нова нацистська партія,
яку підтримує німецький режим.
Аргумент Гітлера такий: «Ми просто хочемо ці території.
Там повно німців, вони мають належати Німеччині».
Тож Гітлер підтримує ідею,
що це право судетських німців
возз'єднатися з Німецьким Рейхом.
Він погрожує вторгнутися в Судети,
і багато людей по всій Європі розуміють,
що можуть піти на війну, і питають себе, чи справді хочуть.
БЕРЛІН ВЕРЕСЕНЬ 1938 РОКУ
Одного дня на початку вересня
я поцілував Тесс і Айлін на прощання
і знову сів на літак до Німеччини.
Гітлер вимагав, щоб Чехословаччина погодилася
передати йому Судетську область.
Містер Чемберлен погодився донести цю вимогу до уряду Чехословаччини.
Вільям Л. Ширер, як і всі іноземні кореспонденти,
хоче зробити новину про це,
тому як журналіст спілкується із чеськими чиновниками.
Вони думають, що їх зрадили,
і Ширер теж так думав.
Він хоче написати про те, що робиться,
бо він відчуває,
що це все неправильно.
Я збирався вийти в ефір о 2:00 ночі з новиною дня
й офіційним комюніке.
Геббельс і нацистський бос німецького радіо заборонили
озвучувати в ефірі будь-що, окрім офіційного комюніке.
У нацистській Німеччині дуже сильна цензура.
Не можна казати це, не можна — те.
Не можна писати про німецькі дії як про «агресію».
Узагалі не можна проявляти критику стосовно Гітлера.
Це все зводило його з розуму.
Тож він був дуже обмежений у тому, що можна говорити, а чого — не можна.
За хвилину-дві, як нам сказали, з'явиться Гітлер.
Він залишив канцелярію кілька секунд тому,
і він спускається по Лейпціг-штрасе
на Потсдамську площу.
Я запропонував меморандум,
у якому закріплено остаточну пропозицію Німеччини
британському уряду.
Будь-яка територія, що є німецькою
і хоче стати частиною Німеччини, належить Німеччині.
І весь світ палко молиться, щоб рев його літака
і ця драматична зустріч принесли нам усім мир.
Конференція відбувалася між Німеччиною з одного боку
й британцями, французами та італійцями — з іншого,
де ці великі держави вирішували,
чи має Гітлер право на Судетську область.
Панувала думка, що якщо нарешті віддати Гітлеру ці території,
то більше не буде причин для конфлікту.
Усі німці будуть разом,
і Гітлер не буде висувати жодних нових вимог.
Емоції союзників у Мюнхені були досить змішані.
З одного боку, відчуття полегшення,
що вдалось уникнути війни.
З іншого — почуття сорому,
що вони зрадили чехів.
Гітлер вправно доводив ситуацію до межі,
щоб зрештою союзники поступалися.
Усе cкінчено.
Сьогодні о 12:30, пів години після опівночі,
Гітлер, Муссоліні, Чемберлен і Даладьє підписали угоду,
за якою передали Судети Німеччині.
Чехословаччину, яку просять понести всі супутні жертви
задля миру в Європі,
не запитували на жодному етапі перемовин.
Ширер перебуває в Мюнхені,
і якось Гітлер проходить повз нього на вулиці,
і він бачить у його обличчі цю рішучість,
це задоволення від здобуття ще одного шматка території іншої країни.
Гітлер пройшов повз мене як завойовник цього ранку.
Я помітив його пихатість.
Ширер читає на його обличчі і в його очах рішучість.
«Мені все знову зійшло з рук.
Я обдурив британців. Я не зупинятимусь.
Нікому не вдасться мене зупинити.
Вони не заважали в Рейнській області, в Австрії,
і вони не заважатимуть мені в Судетах».
Третього жовтня
наш дорогий фюрер відвідав свої німецькі Судети.
Рішення віддати Судетську область Гітлеру мало багато наслідків,
бо це був важливий географічний бар'єр, який захищав від вторгнення,
тобто шлях до Праги був відкритий,
раптом Гітлер вирішить піти далі.
Через кілька місяців після Мюнхенської угоди
Гітлер захоплює решту Чехословаччини,
де майже немає німців.
ПРАГА БЕРЕЗЕНЬ 1939 РОКУ
Чехи не надто відбиваються. Не можуть.
Щойно він заволодів Судетами,
у них немає природних оборонних бар'єрів.
Коли він окупує Прагу навесні 39-го,
він уперше окупує країну, яка не є «німецькою».
Гітлер розцінював успіх на Судетському напрямі
ще одним доказом слабкості західних союзників.
Вони не відбиваються. Вони не дають здачі.
Згідно з Протоколом Госсбаха,
метою є не об'єднання всіх німців разом.
Метою є Lebensraum,
життєвий простір.
Пам'ятаєте, як Гітлер сказав,
що о шостій ранку
німецька армія вторгнеться в Чехословаччину з усіх боків?
Я не пригадаю точних слів.
Пам'ятаєте, як Гітлер сказав,
що протягом двох днів чеської армії більше не існуватиме?
Я не пам'ятаю деталей. Ні.
ЙОАХІМ ФОН РІББЕНТРОП МІНІСТР ЗАКОРДОННИХ СПРАВ
Відповідайте на запитання прямо. Питаю ще раз.
Чи погоджуєтеся ви, що ви погрожували
зайти великими силами, бомбити Прагу, якщо вони не погодяться?
Який тиск на Чехословаччину може бути сильнішим?
Війна, наприклад.
Що це, як не війна?
ПОЛЬЩА 1939 РІК
Навесні 39-го бойові барабани починають бити,
і поляки починають усвідомлювати, що вони наступні в меню,
і їхня відповідь — не робити так, як чехи.
Польська стратегія була: «Ні, ми не ведемо перемовин.
Ми нічого не здаємо».
Лідери Польщі були військовими, які відповіли на силу силою.
Вони збільшили польську армію.
Британським політикам на той час зрозуміло, що наступною буде Польща.
Тож зараз Франція і Британія попереджають,
що якщо Німеччина нападе на Польщу,
то вони оголосять їй війну,
але робити цього вони зовсім не хочуть.
Радянський Союз з великою цікавістю спостерігав за подіями, що розгорталися,
зокрема аншлюзом і подіями в Судетах і Чехословаччині,
і Сталін дуже нервував,
бо він бачив, що Німеччина стає дедалі сильнішою.
Він не був певний, що Польщі вистачить як буфера,
якщо Німеччина нападе на Польщу першою, а потім рушить на Радянський Союз.
Після Мюнхена Сталін дуже засмучений, що його не запросили до переговорів,
що його виключили із цієї конференції.
Якщо вони відвернулися від Чехословаччини,
тоді яка роль відведена
Радянському Союзу в майбутній Європі?
Гітлер певною мірою поважає Сталіна,
але абсолютно зневажає більшовизм,
який, на його думку, відстоює Радянський Союз.
А Сталін зневажає расову ідеологію нацистської Німеччини.
Ці країни і їх лідери ворогують, але після Мюнхенської конференції
Сталін подвоює свої зусилля вийти з Гітлером на контакт.
Гітлер сигналізує, що він відкритий до розмови.
Сталін разом зі своїм міністром закордонних справ,
В'ячеславом Молотовим,
запрошують Ріббентропа до Москви.
Йоахім фон Ріббентроп — цікава фігура.
Він належав до числа досить посередніх людей,
які зайняли дуже вагомі посади в Третьому Рейху.
Більшість життя він був продавцем шампанського,
а потім став міністром закордонних справ.
Він був нацистом, що майже не мав досвіду в дипломатії,
а Молотов був досвідченим у цих справах більшовиком.
Ці двоє діють практично як посланці
лідерів, яких вони представляли.
Сталін і Молотов прийняли мене
в дуже дружній атмосфері.
Я сказав російським товаришам,
що Німеччина зробить усе, щоб владнати
ситуацію в Польщі
і вирішити труднощі мирним шляхом.
Але я не сумнівався, що може спалахнути збройний конфлікт.
Це було очевидно.
Саме на цій зустрічі
було укладено радянсько-німецький пакт про ненапад.
У серпні сталася сенсаційна подія.
Цього разу в Москві.
У це важко повірити, але Сталін і Гітлер уклали угоду.
Донедавна вороги, тепер вони агресори-союзники,
а фон Ріббентроп повертається до Берліна
з новинами, що шлях тепер вільний.
Отримавши новини від Ріббентропа, Гітлер каже: «Тепер вони з нами».
Звісно, світ був абсолютно шокований.
Адже вони були настільки природні вороги.
Навіть керівництво Рейха приголомшене цією новиною,
бо це було дуже малоймовірно.
Це так сильно суперечить тому, що проголошував Гітлер
про єврейських більшовиків.
Але в Першій світовій війні Німеччину вбило саме те,
що вона воювала одночасно і з Росією, і із західними союзниками.
І цього разу Гітлер знайшов вихід із цієї складної ситуації.
Протягом століть Німеччина і Росія
жили поруч одне з одним у мирі й дружбі.
Чому ж це неможливо в майбутньому?
Поляки відразу зрозуміли, що це їх вирок.
Уже через кілька днів після оголошення угоди
Гітлер наказав генералам почати мобілізацію,
щоб майже неминуче вторгнутися до Польщі.
У Польщі офіційно не коментують останні дії Німеччини,
але в депеші з Варшави йдеться про рішучу позицію
й готовність битися, якщо треба.
Напередодні війни
німці провели операцію «Гіммлер».
Було кілька операцій під фальшивим прапором на кордоні,
щоб усе мало вигляд, ніби поляки напали на Німеччину,
а тому німці були змушені захищатися.
Нацистська Німеччина інсценувала напад
і навіть використала в'язнів концтабору,
вдягнувши їх в уніформу, накачавши препаратами й убивши їх,
щоб усе мало вигляд, наче Польща напала першою.
І Гітлер каже: «Це нечувано. Польща спровокувала Німеччину,
і тому ми маємо відповісти».
Звісно, Гітлер уже певний час готувався до війни.
Новини від «Юнайтед Прес» із Варшави,
де офіційно стверджують, що німецькі літаки бомблять вокзали
в трьох польських містах.
У вересні 1939 року
нацисти входять до Польщі,
і мого дідуся разом з іншими журналістами
запрошуються слідувати за ними,
щоб висвітлювати їхнє славетне завоювання Європи.
ОРИГІНАЛЬНИЙ ЗАПИС
У вівторок я опинився на пагорбі посеред міста,
що було окуповане два дні до того.
За три кілометри на північ від нас відбувалися вбивства.
Було чутно сильний гул німецької артилерії,
а польської чутно не було —
лише «ра-та-та» кулеметів з обох сторін.
Нас оглушав звук від вибухів снарядів чи авіабомб.
Жодних ознак напруги чи хвилювання
серед німецьких офіцерів на нашому спостережному посту.
Вони нагадали мені тренерів футбольної команди на чемпіонаті вдома,
які спокійно сидять на лаві, спостерігаючи за машиною,
яку вони створили.
Нижче нас на вулицях міста
жінки з дітьми стояли невеликими групами,
слухаючи гуркіт гармат і торохтіння кулеметів.
На обличчях старших жінок були такі гіркота й туга,
які неможливо описати.
Трагедія й гротеск.
Гротеск у тому, що ми мали стояти там
й спостерігати за вбивствами, наче це футбольний матч,
а ми зручно вмостилися на трибуні.
Атака німців дуже швидка, дуже ефективна.
Раптом 17 вересня Радянський Союз вторгається зі свого боку.
РОСІЯ ВТОРГАЄТЬСЯ В ПОЛЬЩУ
ЧЕРВОНІ ЗАХОДЯТЬ У ПОЛЬЩУ
УРЯД ТІКАЄ
Світ тоді ще не знав, що були таємні угоди,
укладені в межах пакту Молотова — Ріббентропа,
у яких Гітлер і Сталін домовилися розділити Польщу.
Можете пояснити, що саме відбулося?
Під час переговорів зі Сталіним і Молотовим
було узгоджено лінію демаркації.
Тобто на випадок війни
має бути межа,
щоб уникнути конфлікту
між інтересами Німеччини та Росії.
Це було узгоджено таємним додатковим протоколом.
Радянська команда прокурорів і радянський суддя
прибули на Нюрнберг, не знаючи деталей про таємні протоколи.
І Ріббентроп наводить аргумент,
що якщо Німеччина винна в злочинах проти миру,
то й Радянський Союз напевне винен теж.
Розголошення цих подробиць у суді
й те, що сам Ріббентроп розповідав про це,
стало тоді справжнім моментом істини.
За місяць Польща припинила своє існування.
Її повністю розділили
між Німеччиною і Радянським Союзом.
Польща, недоторканність кордонів якої гарантувала Англія,
припинила своє існування на карті світу за 18 днів, і гарантії не було виконано.
Отже, перша фаза цієї війни підійшла до кінця
й починається друга.
Усі ідеї, на яких базувався расовий хрестовий похід німців,
ідеї життєвого простору,
усі ці ідеї жорстокого домінування в Східній Європі
можна помітити в «Майн Кампф» і в промовах Гітлера.
Але насправді лише 1939 року в Польщі
нацисти вперше отримали шанс по-справжньому втілили ці ідеї в життя.
Німеччина вторгається армією,
але відразу за армією йдуть айнзатцгрупи,
оперативні частини,
які складаються з представників гестапо, СС і поліції в уніформі.
Вони мають наказ
усувати політичних і біологічних ворогів Німеччини,
і саме це вони роблять.
Ще до початку війни
було складено списки з близько 60 000 осіб
польської інтелігенції та еліти,
зокрема євреїв, але не конкретно євреїв,
священиків, землевласників, професорів університетів,
власників бізнесу, урядовців…
Це не мала бути війна лише для завоювання території.
Це мала бути війна на знищення.
Особливо після вторгнення до Польщі
влада Гіммлера значно зросла.
Він і СС були відповідальними за винищення євреїв.
Під час захоплення Польщі
вони також радикалізують політику стосовно євреїв.
У вторгненні в Польщу й просуванні на схід Гіммлер бачить
для себе шанс створити всеохопну імперію влади.
Імперію, що контролює не лише життя людей,
не лише рабську працю й не лише табори,
але й економічну складову,
адже багато майна буде розграбовано.
Багато грошей буде зароблено на праці рабів.
Гіммлер також має це все на думці,
коли починає створювати цю величезну імперію.
Але нацисти стикаються з проблемою, що постає після їхнього успіху в Польщі,
де проживає найбільше євреїв у Європі.
На думку нацистів, євреї були небезпечною іншою расою.
Тож постає проблема: «Що робити з цими євреями?»
Як проміжний захід
вони вирішили сконцентрувати єврейське населення Польщі
в гетто у великих містах, де євреї будуть ізольовані.
Ці місця надзвичайно переповнені й не дуже великі.
Вони звозять євреїв з усієї Польщі, скупчуючи їх у цих містах.
Вони змушували євреїв носити помітний знак на одязі,
зірку, що вказувала на єврейство,
щоб усі знали, хто є євреєм, а хто ні.
Це стратегія крайньої сегрегації та ізоляції.
ДЛЯ ЄВРЕЇВ — ДЛЯ НЕЄВРЕЇВ
Коли ми переїхали в гетто,
життя стало для нас дуже важким.
Ми продавали все, що могли.
Мій батько захворів.
І ми не могли забезпечити правильне харчування для нього.
Він помер від запалення легенів у гетто.
На цьому етапі все ще не дуже зрозуміло,
як для єврейських жертв, так і для німців,
як це все зрештою владнати.
Хоча для нацистів бачення чітке: євреї мають піти.
Питання лише як і коли,
і це буде вирішено за результатами війни.
ВІЙНА!
Відповідальність лежить на плечах однієї людини.
Своїм нещодавнім актом агресії
Гітлер скоїв злочин не лише проти Польщі,
але й проти всього людського роду.
Невдовзі після нападу Німеччини на Польщу Британія та Франція оголошують війну.
БРИТАНІЯ ОГОЛОШУЄ ВІЙНУ
У 1939 році
західні держави скинули маски.
Вони оголосили Німеччині війну.
І я можу сказати Франції та Англії лише одне:
«Ваша війна вам відгукнеться!»
Війна для Гітлера була фундаментальною людською діяльністю,
двигуном історії.
Гітлер вважав, що війна визначає підйом і падіння нації.
Лише завойовуючи інші народи, певна раса може піднятися над іншими.
Це було не просто бідкання щодо необхідності війни,
а те, чого він справді бажав.
Наші вороги вже сьогодні репетують:
«Німеччина має пасти!»
Німеччина може дати лише одну відповідь:
«Німеччина житиме,
а отже, Німеччина переможе!»
Франція і Британія оголошують війну Німеччині, а потім нічого не роблять.
Вони вичікують
і ведуть те, що німці називали «ситцкригом»,
«сидячою війною».
Тут і там трапляються сутички,
але в основному Британський експедиційний корпус
і велика частина французької армії
сидять і чекають, щоб щось сталося.
Вони не планують нападати на Німеччину.
Французи побудували захисну лінію,
Лінію Мажино,
і дуже мало подій стається до 10 травня 1940 року,
коли Німеччина атакує Нідерланди, Бельгію і Францію.
Одним з головних уроків, що Гітлер засвоїв з Першої світової,
було те, що якщо хочеш Східну Європу,
спершу потрібно розібратися із Західною.
Тож треба перемогти Францію, треба перемогти Нижні Землі.
Не можна допустити війни на два фронти.
Гітлер хоче взяти контроль над узбережжям,
від північної Іспанії і догори практично до Полярного кола.
Це спосіб нейтралізувати Британію,
щоб не було можливості для блокади Німеччини
або змоги атакувати Німеччину.
Після прориву німецька бронетехніка рушає до узбережжя Ла-Маншу,
і їм вдається відділити британські війська в Європі
від основних частин французів.
Британці в пастці на півночі Франції та півдні Бельгії.
Вони відступають до узбережжя.
І є один відкритий порт на півночі Франції, Дюнкерк.
ДЮНКЕРК
Дюнкерк. Тут французький флот стрімко втратив кораблі «СС Нігер»,
«СС Л'Адроа», «СС ла Бурраск», «СС Фудроянт», «СС Циклон»
і «СС Сіроко».
Незважаючи на героїчний захист, солдати в Дюнкерку тримаються на межі.
Лиш моряки далі б'ються.
Британські й деякі французькі війська збираються там
і починають евакуюватися до Англії.
Відбуваються знамениті події, коли британці збирають приватні човни,
які здатні перетнути Ла-Манш, і використовують їх під час евакуації.
Німецькі танкові сили, зокрема, дуже виснажені.
Вони билися без упину вже досить довго.
У них закінчуються боєприпаси, закінчується пальне,
тому британцям удається евакуювати
переважну більшість своїх сил у континентальній Європі
і також чимало французьких військ.
Проте вони мають покинути більшість важкої техніки.
Тож це жодним чином не перемога для британців,
навіть якщо британські ЗМІ кажуть про моральну перемогу.
Над Парижем лунає тривога.
Нацистські бомбардувальники атакують.
Після відходу британців у Дюнкерку
у Франції панує безлад,
а їхні політики ще сильніше розділені.
Отже, прийнято рішення підписати перемир'я з німцями.
ПОНТАРМЕ — 5 ТИС. ПАРИЖ — 37 ТИС.
Вільям Л. Ширер перебуває з німецькою армією в Парижі.
Він бачить свастику на Ейфелевій вежі.
І він отримує інформацію від офіцера вищого німецького командування,
який розповідає йому про перемир'я.
Французи хочуть здатися,
і Гітлер хоче, щоб це відбулося в тому ж вагоні…
КОМП'ЄНЬ, ФРАНЦІЯ 22 ЧЕРВНЯ, 1940
…у якому французи змусили капітулювати німців у 1918 році.
Цей вагон був у музеї
у французькому селищі Комп'єнь на північ від Парижа.
Ширер сідає в машину і їде туди.
І він бачить, що потяг притягли з музею.
Усе було готове до цієї події.
Там лише двоє іноземних кореспондентів —
позаштатний кореспондент «Ен-Бі-Сі»
і Ширер.
Мій дідусь розуміє, що нацисти все записують на мікрофон,
тож він озирається довкола, щоб знайти звукорежисерів у лісі
й послухати все надворі.
Він чув усе на власні вуха.
Йому дозволили пустити все в ефір
за умови, що трансляція відбуватиметься з Берліна
і що вона не почнеться, доки Гітлер
не оголосить про підписання договору.
Хтось у Берліні натиснув не той перемикач.
Трансляція пішла безпосередньо до Нью-Йорка.
Це був найсенсаційніший ефір за все життя мого дідуся.
Новина пішла в ефір раніше Гітлера й усього світу.
ОРИГІНАЛЬНА РАДІОПЕРЕДАЧА
Переговори почалися о 15:30 за німецьким літнім часом.
Тепле проміння червневого сонця падало на великі в'язи й сосни,
відкидаючи приємну тінь на лісисту алею,
на якій гер Гітлер
з'явився разом із представниками німецької делегації.
Обличчя його було серйозним, але хода була досить жвавою,
поки він уперше в житті наближався до місця,
де доля Німеччини була вирішена того листопадового дня 1918 року.
У центрі був великий гранітний блок,
що піднімався десь на один метр над землею.
Гітлер разом з усіма повільно підійшов до нього,
піднявся й прочитав напис, вигравіруваний великими літерами.
«Тут 11 листопада 1918 року
згинула злочинна гордість Німецької імперії,
переможена вільними людьми, яких вона намагалася поневолити».
Ми поглянули на вираз обличчя Гітлера,
але він не змінився.
І в цьому досить старому вагоні воєнних часів
укладається ще одне перемир'я, поки ви мене слухаєте.
Ми зазирали у вікна вагона
і бачили, як Адольф Гітлер викладає умови.
Німецький лідер сказав французам,
що він не вибирав це місце з помсти,
а лише щоб виправити стару помилку.
Час наче повернувся назад,
змінюючи хід історії, за чим ми можемо спостерігати тут,
у цьому чудовому полуденному комп'єньському лісі.
Після підписання перемир'я
Гітлер проводить ранковий тур Парижем.
А Париж досі спить, бо час ще дуже ранній.
Він відвідує Ейфелеву вежу.
Він відвідує Пантеон.
Він відвідує пам'ятник Наполеону
і, здається, уявляє себе переможцем над Наполеоном.
Йому наче досі потрібно переконати себе в тому,
що він переміг у цій війні,
а потім він зникає в тумані й повертається до Німеччини.
Усі німці дякують фюреру за найбільшу перемогу в історії.
Поїздка з фронту назад у столицю
стала тріумфальним парадом.
ЛИПЕНЬ 1940 РОКУ
Коли Гітлер повертається після перемоги у Франції,
повертається в Берлін,
німці піднесено святкують.
Вони виграли.
Німецький народ показав свій внутрішній стержень
через своїх синів, що б'ються на полі бою.
За кілька тижнів ми перемогли найсильнішого військового супротивника
й знищили його.
Їхній дух був і залишається духом німецької Батьківщини!
Гітлер виконав усе, що обіцяв,
і я підозрюю, що якби він дозволив вибори на той момент,
то однозначно би переміг.
Охорона ледь стримує натиск мас.
Початкові успіхи справді підвищили популярність Гітлера,
і в німців склалося враження, що це буде швидка війна.
Мріє моя, ти робиш мене щасливим
Робиш мене щасливим цієї ночі
Ти порив, що тепло обіймає мене
І збагачує мене цієї ночі
Хіба ти не відчуваєш себе єдиною?
Я готовий померти за тебе цієї ночі
Майбутнє належить молодим націям, які вирішать ці питання.
Ми прийняли ці рішення, і ми подбаємо про їх реалізацію.
На той момент Гітлер серйозно розглядає можливість
вторгнення до Британії.
Планується операція,
яка передбачає висадку десанту в Британії.
Герман Герінг, який, серед іншого,
є командувачем Люфтваффе
і який був пілотом-асом у Першій світовій війні,
обіцяє, що зможе отримати перевагу в повітрі над Британією.
Британські винищувачі зустрічають ворога.
Загарбників вдається стримати в сотнях відчайдушних боїв.
Але їм не вдається.
Королівським ВПС,
особливо завдяки новим літакам «Спітфайр»,
які були дуже хорошими літаками для того часу,
вдається не лише стримати Люфтваффе, німецькі повітряні сили,
але й нанести їм значного ураження.
І через «Бліц» —
бомбардування Лондона та інших міст,
яке призвело до евакуації дітей із Лондона в передмістя…
британське населення згуртувалося проти німців.
Жоден народ в історії не витримував таких жахливих випробувань так хоробро.
Так, Англія вистоїть!
З німецької точки зору
вторгнення до Британії явно стає неможливим.
Тож постало питання, куди рухатися далі.
Коли Гітлер прийшов до влади, він трансформував економіку.
Гітлер почав активно діяти, щоб у певному сенсі спритністю рук
створити економіку, яка мала справляти враження, що Німеччина процвітає,
але багато з цього було зроблено через позики та друк грошей.
Ще до початку війни
Гітлер вирішує, що, аби виплатити всі ці борги,
йому доведеться грабувати й красти.
Тому в його плани, звісно, входить розграбовувати ресурси
країн, які він завойовує.
Інша річ, яку він планує привласнити, — це праця,
робоча сила,
яку можна примусити працювати безкоштовно,
щоб своїм робітникам не доводилося платити.
Згідно з указом фюрера й канцлера
для адміністрації окупованих польських територій
від 12 жовтня 1939 року,
єврейські піддані Німецького уряду
мусять негайно приступити до праці в примусовому порядку.
Польща була окупована як колонія,
не включена безпосередньо до Рейха,
і її зробили тим, що назвали Генеральною губернією.
Керувати нею призначили цивільного лідера Нацистської партії,
Ганса Франка.
Завданням Ганса Франка було придушення поляків на цій території.
Він мав забезпечити, щоб вони не повстали
і щоб не сформували власного уряду.
Вони вважали поляків воістину людьми другого сорту,
яких потрібно було взяти у своєрідне рабство.
ГАНС ФРАНК РЕЙХМІНІСТР
Ви можете назвати повне ім'я?
Ганс Франк.
ОРИГІНАЛЬНИЙ ЗВУКОЗАПИС НЮРНБЕРЗЬКОГО ПРОЦЕСУ
АЛЬФРЕД ЗАЙДЛЬ ЗАХИСНИК
Свідку, чи давав вам Гітлер будь-які вказівки стосовно того,
як вам слід здійснювати адміністрування Генеральною губернією?
Адольф Гітлер доручив мені подбати про те,
щоб ця територія, повністю спустошена на той час,
була приведена в порядок.
Ви самостійно ввели примусову працю в Генеральній губернії?
Примусова праця й трудова повинність
були запроваджені мною одним із перших указів,
але я планував лише трудову повинність у межах країни
для ліквідації руйнувань, завданих війною,
і для інших робіт, необхідних країні.
НАЦИСТИ ПОНЕВОЛИЛИ БІЛЬШЕ 12 МІЛЬЙОНІВ ЛЮДЕЙ У ЄВРОПІ.
БАГАТО НІМЕЦЬКИХ ФІРМ, ЗОКРЕМА «МЕРСЕДЕС-БЕНЦ», «БОШ», «УГО БОСС»
І «ФОЛЬКСВАГЕН» ОТРИМАЛИ ЧИМАЛУ ВИГОДУ ВІД РАБСЬКОЇ ПРАЦІ.
Свідку, ви сказали нам, що робили це для добробуту
населення Генеральної губернії.
Проте прокуратура висунула вам звинувачення
на основі низки тверджень,
які було знайдено у вашому щоденнику,
що, схоже, суперечать вашим словам.
Як ви поясните це протиріччя?
ПЕРЕКЛАД ДОКУМЕНТА УРИВКИ ЗІ ЩОДЕННИКА ГАНСА ФРАНКА
Усі чи майже всі документи написані, гадаю, німецькою…
СТОСОВНО ЄВРЕЇВ МОЖУ СКАЗАТИ ВАМ ВІДКРИТО,
ЩО З НИМИ ТРЕБА ПОКІНЧИТИ ТАК ЧИ ІНАКШЕ.
…і можуть бути взяті до уваги судом під час допиту.
У сум'ятті країни, що палає у вогні,
у розпалі боротьби за виживання
такі слова можна легко використати.
Деякі слова жахливі.
Визнаю, я сам був шокований багатьма словами, які вжив.
У Нюрнберзі Ганс Франк відмовився від відповідальності.
Він стверджував, що як цивільний губернатор лише однієї території,
окупованої Польщі,
він не відігравав по-справжньому значної ролі.
Це все спростовується
тим фактом, що він був відповідальним за створення гетто,
створення умов голоду в гетто
та умов примусової праці в гетто,
а сам акт поміщення людей у гетто від самого початку задумувався
як форма вбивства.
Ідея була в тому, що вони помруть дуже швидко.
До зими 1940–1941 років
Гітлер опиняється в ролі
переможця війни на заході,
якщо не брати до уваги Британію.
Франція пала.
Радянська армія вторглася в країни Балтії і анексувала
Латвію, Литву та Естонію.
У цей момент Гітлер і Ріббентроп звертаються до Сталіна
з пропозицією, щоб Молотов приїхав до Німеччини,
аби обговорити ще кілька питань.
І Молотов їде до Берліна в листопаді 1940 року.
Молотов прибув у темний, похмурий день.
Його прийняли надзвичайно холодно й офіційно.
Більше року,
відколи Ріббентроп підписав пакт,
що звів разом двох заклятих ворогів цієї планети,
ходили чутки, що «другий номер» більшовиків
приїде з візитом.
На кону був черговий поділ Східної Європи.
Між радянцями та німцями все більше наростали проблеми
стосовно долі Балтії та стосовно долі Балкан.
Молотов має низку запитань від Сталіна про те,
які саме наміри має Гітлер
стосовно контурів Європи?
Чому Німеччина має війська у Фінляндії?
Чому вони там? Які їхні наміри?
Він по-справжньому тисне на Ріббентропа й Гітлера цими запитаннями.
Якщо перший раунд переговорів у 1939 році пройшов дуже добре,
у другому раунді переговорів
серйозні конфлікти між ними почали виходити на поверхню.
З-поміж іншого, Гітлер намагається запевнити Молотова,
що війна проти Британії вже майже виграна.
Але на другий день переговорів
все обривається,
бо над Берліном британські бомбардувальники.
Британці з'явилися раннім вечором.
Невдовзі після дев'ятої години завили сирени повітряної тривоги,
і згодом вже було чутно рокіт зенітних гармат,
а в перервах між пострілами — гул бомбардувальників.
Зустріч Гітлера з Молотовим була дещо ганебною,
бо Герман Герінг обіцяв,
що західні літаки ніколи не битимуть по Берліну.
Тим часом Ріббентроп далі намагається переконувати,
що війна проти Британії майже виграна.
У той момент Молотов явно глузує з нього:
«Тоді чому ми сидимо в цьому бункері?»
Молотов повертається додому,
і невдовзі після цього
Гітлер починає планувати воєнний напад на Радянський Союз.
Гітлер присвятив себе створенню німецького життєвого простору на сході.
Тому Гітлер не міг уникнути нападу на Радянський Союз.
Питання було лише коли.
БЕРЛІН ГРУДЕНЬ 1940 РОКУ
Вільям Л. Ширер уже не міг миритися зі своїм становищем.
Він не міг миритися з цензурою.
Зауважте, що британці тепер бомблять Берлін та інші німецькі міста.
Часто бомбардують уночі, і повсюди летить шрапнель,
поки він пробігає між припаркованими автомобілями.
Це стає нестерпним.
У якийсь момент він починає боятися, що його заарештують.
Те, що він справді хоче зберегти, — це його щоденники.
Якщо він розумний і хоче перестрахуватися,
то має їх знищити.
Але він не хоче цього.
Це цінна інформація, яку він хоче зберегти,
те, що він не міг сказати в ефірі, те, що він спостерігав.
Тижнями я міркував, як безпечно вивезти щоденники з Берліна.
Іноді я думав, що їх треба знищити перед від'їздом.
Якщо гестапо їх знайде, цього буде достатньо, щоб мене повісити,
але я дуже хотів зберегти їх, якщо зможу.
Раптом рішення стало очевидним.
Ризиковано, але варто спробувати.
Я купив дві великі валізи й розклав щоденники по них.
Поверх них я поставив сценарії своїх ефірів,
на кожній сторінці яких був штамп військових і цивільних цензорів,
що їх було допущено до ефіру.
Зверху я поклав кілька карт, які взяв у друзів із генерального штабу.
Він кладе старі нотатки для ефірів, які були схвалені цензорами,
щоб на них не дуже звертали увагу.
Поверх них він кладе військові карти,
сподіваючись, що вони візьмуть їх і не копатимуть глибше.
Тож він іде до штаб-квартири гестапо.
Вони відкривають і бачать карти, які забирають собі.
Йому страшно.
«Що там ще?» — спитав один із чоловіків,
поклавши руку на купу паперів.
«Тексти моїх передач», — сказав я.
«Кожна сторінка, як бачите, затверджена командуванням
і двома міністерствами».
Обидва чоловіки оглянули штампи цензорів. Я бачив, що вони вражені.
Кожен із них тепер перевіряв одну з валіз глибше.
Скоро вони дійдуть до щоденників.
У цей момент я пошкодував, що прийшов.
Я відчув, що почав пітніти.
Я свідомо створив собі цю проблему.
Ну й дурень.
«Ви висвітлювали дії німецької армії?» — один з агентів запитав.
«Увесь шлях до Парижа й перемир'я в Комп'єні», — сказав я.
«Це ввійде в історію».
Мабуть, це спрацювало.
«Окей», — сказав один з них,
явно пишаючись знанням англійського слова.
І мовчки закрив дві валізи.
Нарешті я був вільний.
Вільям Л. Ширер, кореспондент «Сі-Бі-Ес»,
який саме повернувся з Берліна.
Містере Ширере.
Нацистська Німеччина й Радянська Росія сьогодні зіткнулися на фронті 3000 км,
від Арктики до Чорного моря.
Німеччина завдала удару проти нещодавнього союзника
з такою ж блискавичною силою,
яку вона показала на західному фронті рік тому.
Коли німці вторглися в Радянський Союз 22 червня 1941 року,
чисельність німецької армії перевищувала три мільйони солдатів.
У них було близько 3000 танків,
близько 600 000 коней і приблизно 3000 літаків,
і наступали вони широким фронтом
від Балтики і аж до Чорного моря.
Вибрано назву «Барбаросса»,
бо це середньовічний німецький імператор,
який був досить міфічною фігурою для нацистів.
Червона армія має два з половиною мільйони військових
і має багато артилерії.
Отже, відбувається
найбільше військове протистояння у військовій історії.
З початком операції «Барбаросса»
Гітлер переніс свій військовий штаб
до болотистої місцевості на півдні Східної Пруссії
у регіоні під назвою Мазурія.
«Вовче лігво» було системою підземних бункерів,
конференц-залів і їдалень.
Це було дуже ізольоване, дуже безлюдне,
дуже неприємне місце
з жахливим кліматом.
Влітку там повно комарів і жуків,
а взимку — смертельно холодно й сиро.
І Гітлер хотів провести,
як він думав, кількатижневу кампанію з «Вовчого лігва».
Гітлер був безмежно впевнений,
що Радянський Союз паде за кілька тижнів.
Гітлер виступає перед генералами
і каже, що ця війна не буде звичайною.
Ця війна не буде такою, як у Західній Європі.
Це буде кульмінація його расової війни за життєвий простір.
«Барбаросса» планувалася жорстокою з самого початку.
Ця операція не передбачала милосердя.
Це війна проти військових і расових ворогів Німеччини.
Це геноцидна війна.
Гітлер-завойовник навмисне через власне божевілля
вирішив повернутися проти свого друга і союзника, Радянського Союзу.
Це привело його до загибелі.
Відтоді почався шлях Адольфа Гітлера до повної катастрофи.
Прийдешнього кривавого кошмару, якому немає аналогів в історії.
Переклад субтитрів: Юрій Муха