ПАРИЖ СЕРПЕНЬ 1934 РОКУ
У серпні 1934 року
Вільям Л. Ширер недовго жив у Парижі,
працюючи в службі новин,
і хоч у Парижі багато чого відбувалося, він найдужче хотів у Берлін.
Йому зателефонував редактор з агентства «Юніверсал ньюз сервіс»,
і вони шукали когось, хто знає німецьку
і може переїхати працювати в Берлін.
Вони з Тесс, його дружиною,
покидають Париж і сідають на потяг до Берліна.
Ми прибули на станцію Фрідріхштрасе о десятій вечора.
Наше знайомство з Третім Рейхом було, напевно, типовим.
Його цікавило лише те, що відбувалося в Німеччині.
Прихід Гітлера до влади й наслідки цього.
Він вважав ці події зловісними, і як іноземний кореспондент
він мав бути там.
Першими, хто зустрів нас на платформі,
були два агенти таємної поліції.
Я очікував, що рано чи пізно зустріну гестапо,
але не так рано.
Вони не сильно розпитували його,
але повідомили, що наглядатимуть за ним,
тож варто бути обачним.
І після цього він був насторожі.
Гадаю, це був один із «перших дзвіночків».
Дідусь намагався зрозуміти, що насправді відбувалося в нацистській Німеччині,
і відразу на вокзалі відчув це на власній шкірі.
А через десять днів після прибуття до Берліна
його відправили на Нюрнберзький з'їзд 1934 року,
що було досить пізнавально.
Тоді він починає розбиратися, як виник цей масовий рух
і як він так сильно підкорив німців.
Я вперше побачив Гітлера,
коли він проїжджав повз наш готель до свого штабу.
Його обличчя було в'ялим і не мало якогось чіткого виразу.
Я очікував від нього більшої виразності,
і мені було цікаво, що в його майже сором'язливій поставі
й непримітній зовнішності
могло викликати таке істеричне визнання серед натовпу.
Вони дивилися на нього, як на месію.
Адольф Гітлер!
В одному я переконався напевне.
Усі ми на Заході,
наші політичні лідери й насамперед наші газети
недооцінили Адольфа Гітлера
і його панування над цією землею та її людьми.
ВИНИЩЕННЯ ЄВРЕЇВ
ЗЛОЧИНИ ПРОТИ ЛЮДСТВА
ГІТЛЕР І НАЦИСТИ: ЗЛО НА ЛАВІ ПІДСУДНИХ
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 18 БЕРЕЗНЯ 1946 РОКУ
КОЖНА ІЗ ЧОТИРЬОХ КРАЇН-СОЮЗНИЦЬ ПРИЗНАЧИЛА КОМАНДУ ПРОКУРОРІВ І СУДДЮ.
НАЦИСТСЬКІ ПІДСУДНІ МАЛИ НІМЕЦЬКИХ ТА АВСТРІЙСЬКИХ АДВОКАТІВ,
ЯКІ ПРЕДСТАЛЯЛИ ЗАХИСТ.
СЛУХАННЯ ОДНОЧАСНО ПЕРЕКЛАДАЛИ
НА АНГЛІЙСЬКУ, ФРАНЦУЗЬКУ, НІМЕЦЬКУ Й РОСІЙСЬКУ.
Після війни дідусь…
ДЕЙРДРЕ ВАН ДАЙК ВНУЧКА ВІЛЬЯМА. Л. ШИРЕРА
…повернувся в Німеччину на Нюрнберзький процес.
Велика іронія полягає в тому, що Ширер був у Нюрнберзі в 1934 році
і був присутній на величезному нацистському з'їзді.
З того часу минуло 11 років.
Тепер ті самі лідери
постали перед кримінальним судом за воєнні злочини.
Маршале, чи підсудні присутні в залі?
Ваша честь, усі підсудні присутні.
Герман Герінг був одним із підсудних
і, по суті, був другим після Гітлера.
Роберт Джексон,
головний американський прокурор на Нюрнберзькому процесі,
був дуже практичним і досить політично поміркованим юристом.
Він був демократом «Нового курсу».
Під час процесу він брав участь у перехресному допиті Германа Герінга.
Ви, мабуть, знаєте,
що ви єдина жива людина…
ОРИГІНАЛЬНИЙ АУДІОЗАПИС
…яка може роз'яснити нам
справжні цілі Нацистської партії
і внутрішні порядки її керівництва.
Я це все прекрасно знаю.
Ви із самого початку
разом із тими, хто був вашими спільниками,
хотіли повалити і зрештою повалили,
Веймарську республіку.
Я визнаю, що в мене були саме такі чіткі наміри.
ГОЛОС ФРЕНКА Б. ВОЛЛІСА, ПОМІЧНИКА ПРОКУРОРА, США
Нова ера націонал-соціалістичного руху
починається з дострокового звільнення Гітлера з в'язниці в грудні 1924 року.
ОРИГІНАЛЬНИЙ АУДІОЗАПИС НЮРНБЕРЗЬКОГО ПРОЦЕСУ
З поверненням лідера
партія знову почала боротьбу за владу.
З в'язниці Гітлер повернувся в Німеччину,
що була політично набагато менш сприятливою для нього,
ніж у кризовий 1923 рік.
Гітлер був кризовим політиком.
Криза була життєво необхідною для нього.
Наприкінці 1924 року, коли він вийшов, ситуація стабілізувалася,
економіка була в нормі, політична система налагодилася.
Період між 1924 і 1929 роками
часто вважається золотою добою Веймарської республіки.
Гарне життя потрапляє в поле зору,
навіть якщо воно не є життям більшості людей.
Веймарська республіка була прогресивною ліберальною демократією.
Була відносна політична стабільність. Процвітала сфера культури.
Кінорежисери, кабаре.
На думку спадають абстракціоністи й експресіоністи,
архітектурний рух «Баугауз».
Німеччину дедалі краще приймали на міжнародній арені,
тож вона більше не була ізгоєм.
Тож у 1920-х у країні панував дух свободи й модернізму.
НА ДОБРАНІЧ!
Уперше жінки змогли відкрито показати свої ноги,
та головний убір ніхто не відміняв.
Жінки вперше могли проголосувати.
26 СІЧНЯ ГОЛОСУЮТЬ ЖІНКИ!
Розвиваються рухи за сексуальні реформи, зокрема представлені Магнусом Гіршфельдом,
який вивчав гомосексуальність
і провів деякі з перших операцій зі зміни статі
у Веймарській республіці.
Тож повсюдно спостерігається динамічна лібералізація.
НІМЕЧЧИНА ПРОКИНУЛАСЬ
Є й інша сторона, зокрема Нацистська партія і Гітлер,
які розуміють, що багато німецьких громадян
не довіряють цій молодій демократії,
що має стати новим променем надії,
але натомість стає джерелом розчарування для багатьох.
За межами Берліна велика кількість німців
живуть у малих громадах, сільських громадах,
де мистецькі експерименти, інновації й сексуальні дослідження
веймарського Берліна взагалі не приживаються
й навіть сприймаються досить вороже.
Це група людей, які почуваються знехтуваними.
Якщо зробити аналогію із сучасністю,
це будуть так звані «забуті люди» в Америці.
Вони вважають, що система не дає їм шансу на успіх.
Гітлер грає на цьому фундаментальному розчаруванні
Веймарською республікою,
і це ідея, до якої він неодноразово повертатиметься,
навіть коли буде при владі.
І армія безробітних починає рости.
Один, два, три мільйони, чотири мільйони
п'ять мільйонів, шість мільйонів, сім мільйонів!
Один з уроків, які засвоїв Гітлер
після провалу «Пивного путчу» 1923 року,
полягав у тому, що Веймарську республіку не вдасться повалити грубою силою.
Вийшовши з в'язниці, він вирішив зосередитися
на здобутті електоральної підтримки.
Це був двосторонній підхід до захоплення влади в Німеччині
як через насильство, так і через виборчі урни.
Нацистський лідер пообіцяв німцям спасіння від нещастя.
Він мав урятувати їх від політичного хаосу й безсилля
Веймарської республіки.
Нацистський уряд під його проводом не збирається виплачувати репарації.
Ба більше, він розірве Версальський договір,
і, як обіцяв Гітлер, поставить бізнес на ноги
і забезпечить кожного німця роботою.
Мільйони збентежених, доведених до розпачу німців
були обдурені цією пропагандою.
БЕРЛІН 1926 РІК
Йозеф Геббельс повністю відповідав
за інформаційний напрямок.
Він міцно ввійшов в історію в 1926 році,
коли Гітлер відправив його в Берлін до місцевого керівника партії.
Під впливом Йозефа Геббельса Нацистська партія
створила собі амплуа невпинного активізму.
Йому все чудово вдавалося,
і згодом Гітлер призначив його
головою партійної пропаганди на національному рівні.
Йозеф Геббельс був клишоногим, проте вкрай лукавим і підступним міністром пропаганди.
Більшість поплічників Гітлера терпіти його не могли.
Він був надто хитрим навіть для них.
Але Гітлер, якому він був повністю відданий,
цінував його вірність, його таланти
і здатність доводити справи до кінця.
Геббельс мав кілька ключових ідей,
які він зміг перетворити на ефективну пропаганду.
Він використовує штурмовиків, щоб учиняти акти насильства,
бити комуністів та інших політичних опонентів,
і це мало потрапляти на шпальти газет — і потрапляло.
Люди раділи: «Хоч хтось щось робить,
щоб навести лад із тими червоними комуністами».
І тут Геббельс показав себе природженим генієм реклами,
бо він розумів, що будь-яка згадка в будь-якому ЗМІ — це добре,
навіть якщо це недружня згадка в ліберальній чи лівій пресі.
Він неодноразово писав у щоденнику:
«Головне те, що вони говорять про нас».
Із самого початку Йозеф Геббельс розумів,
що для того, аби Нацистська партія
могла розкрити й використати весь потенціал Гітлера на повну,
його публічний образ треба було поліпшити.
Після 1924 року, щоб здобути прихильність більшої кількості виборців,
Гітлер докладає чимало зусиль
на створення для себе іміджу майбутнього лідера Німеччини,
рятівника німецької нації.
Він просив свого фотографа, Генріха Гофмана, знімати його
в різних позах, поки він робить різні жести.
І він справді підбирав жести,
які втілювали саме те, що він хотів передати.
Він повністю свідомо грав потрібну роль.
Фотографії Гофмана демонструють, наскільки продуманим усе було.
Гітлер із допомогою Геббельса почав
ставити свої промови як вистави.
Тож типовий нацистський захід у пивниці чи актовому залі починався тим,
що люди збиралися разом і очікували дійства.
ЗВІЛЬНИМО НІМЕЧЧИНУ ВІД МАРКСИЗМУ!
Він спізнювався на пів години, щоб публіка вичікувала його.
І нарешті він з'являвся
під гучні овації і аплодисменти.
І він просто стояв там,
не промовляючи ні слова.
А коли всі були готові слухати,
він починав говорити дуже повільно.
І поступово нагнітав.
Зрештою він доводив свою промову до кульмінації.
Увесь мокрий від поту
він інтенсивно жестикулював.
Майбутнє німецького народу
залежить лише від нас!
А потім гучні овації та вигуки «Зіг хайль!».
Слава перемозі!
Це все було дуже потужно.
Наприкінці аудиторія була повністю в його владі,
і ніхто з німецьких політиків того часу і близько не міг зрівнятися з ним.
Власне, Йозеф Геббельс був інженером того,
що ми зараз називаємо міфом про Гітлера.
Це була ідея, що Німеччині потрібен рятівник.
Геббельс створив образ Гітлера, який значно прибільшував його чесноти.
Замість того щоб просувати Нацистську партію і її програму,
він подає Гітлера як рішення проблем.
Ця людина — ключ до вирішення проблем Німеччини,
а не її платформа.
Однак злет і тріумф нацизму не були неминучими.
Хоча Гітлер був лідером нацистів уже певний час
і його визнавали чудовим оратором,
він і його партія набрали менше 3 % голосів на загальнонаціональних виборах
до Рейхстагу в 1928 році.
Гітлеру не судилося стати диктатором Німеччини заздалегідь.
Були значно більші, потужніші сили, які привели його до влади.
НЬЮ-ЙОРК 24 ЖОВТНЯ 1929 РОКУ
Коли фондовий ринок США обвалився в жовтні 1929 року,
це викликало глобальну депресію.
Депресія була особливо важкою в Німеччині.
Значна частина економіки Німеччини забезпечувалася
кредитами американських інвесторів і банків.
Після краху Волл-стріт
вони почали відкликали позики з Німеччини, провокуючи серйозну економічну кризу.
Людей масово звільняють з роботи, компанії банкрутують, банки закриваються.
Для багатьох людей це була остання крапля.
Коли люди втратили можливість забезпечувати себе
і свої сім'ї, вони радикалізувалися
в сторону крайніх партій: нацистської та комуністичної.
Гітлер і нацисти чинять досить розумно.
Вони вирішують зайти на місцеві рівні,
здобувши підтримку найпростіших верств населення.
Вони відправляють своїх людей організовувати місцеві спільноти,
зокрема долучатися до місцевих клубів, об'єднань і хорових товариств.
У нацистів є послання для кожного: антимігрантські, антиглобалістські,
націоналістичні, популістичні.
І це починає давати плоди
здебільшого в протестантських сільських регіонах.
У той час ферми саме банкрутували через імпорт їжі.
Якщо б не було депресії,
не було б успіху нацистів на виборах.
БЕРЛІН ВЕРЕСЕНЬ 1930 РОКУ
Нацисти випромінювали молодість, силу й рішучість,
тому багато людей почали симпатизувати їм.
На виборах до Рейхстагу у вересні 1930 року
нацисти вперше досягли разючого електорального успіху.
Цього разу вони здобули аж 18 % голосів у країні.
Саме в той момент
нацисти по-справжньому потрапили у велику німецьку політику.
Слово надається лідеру.
Велика епоха
настала.
І ми не лише її свідки,
але і її творці.
Було багато тих, хто голосував уперше, і вони голосували за нацистів,
особливо молоді люди й жінки.
Раніше жінки голосували не так часто, як чоловіки.
ЖІНКИ! ВРЯТУЙТЕ СІМ'Ї! ГОЛОСУЙТЕ! АДОЛЬФ ГІТЛЕР!
Гітлер мав якийсь магнетичний ефект
на німецьких жінок.
Яка була основна природа цього магнетизму, фізична чи сексуальна,
мені складно судити, якщо чесно.
Гадаю, це було досить комплексне
і дуже сильне захоплення патерналізмом і владою Гітлера.
Гітлер ніколи не мав офіційної дівчини, офіційної партнерки, офіційної дружини,
бо частиною його пропагандистського іміджу
була відсутність у нього часу на звичайний шлюб,
адже він одружений з німецькою нацією.
Але в 1931 році почали ширитися чутки
про його стосунки з племінницею Гелі Раубаль.
Гелі Раубаль, 23-річна дочка його сестри,
була на 19 років молодшою за Гітлера.
Він хотів, аби вона була співачкою, і давав їй уроки вокалу.
Вони певний час жили разом у Мюнхені.
У пресі було багато спекуляцій,
чи справді Гітлер мав сексуальний зв'язок із племінницею.
Здається, ці стосунки були дуже виснажливими.
Гітлер був дуже владним
і хотів, щоб Гелі мала певний вигляд і поводилася певним чином.
Схоже, вона відчувала, що він над нею домінує
і руйнує її життя, а також що вона стала бранкою ролі, якої не хотіла.
Зрештою це призвело до того,
що вона вчинила самогубство,
вистреливши в себе з пістолета Гітлера в його мюнхенській квартирі.
Преса у Веймарській республіці дуже активна,
тож це в усіх новинах.
ЗНАЙДЕНО ТІЛО ПЛЕМІННИЦІ ЛІДЕРА ФАШИСТІВ
ЗАСТРЕЛИЛАСЯ СЬОГОДНІ ВЧИНИЛА САМОГУБСТВО
Важко уявити жахливіший скандал
для Гітлера в цей критично важливий час.
Але чи самогубство Гелі Раубаль
підірвало популярність Гітлера
серед виборців?
Ні, не підірвало.
Гітлер був на хвилі популярності,
бо його політика збігалася з націоналістичними прагненнями
німецького народу.
Нацистська партія набрала значної ваги на виборах 1932 року,
через рік після смерті Гелі Раубаль.
ВЕЙМАРСЬКА РЕСПУБЛІКА БУЛА ПАРЛАМЕНТСЬКОЮ ДЕМОКРАТІЄЮ,
ДЕ ПРЕЗИДЕНТА ОБИРАВ БЕЗПОСЕРЕДНЬО НАРОД.
ПОТІМ ПРЕЗИДЕНТ ПРИЗНАЧАВ КАНЦЛЕРА ГОЛОВОЮ УРЯДУ.
У ЧАСИ ПОЛІТИЧНОЇ КРИЗИ
ПРЕЗИДЕНТ МАВ ВЛАДУ ПРАВИТИ ЗА ДОПОМОГОЮ УКАЗІВ.
На початку 1932 року
термін повноважень президента Гінденбурга закінчився.
Він балотувався повторно.
На той час йому було за вісімдесят, і Гітлер висунувся як його опонент.
«Гінденбург вже в минулому», — казав він.
НІМЕЧЧИНА БЕРЕЗЕНЬ 1932 РОКУ
Гітлер подавав себе молодим, енергійним і сучасним.
Кампанія 1932 року називалася «Лідер Німеччини».
Гітлер облітав всю Німеччину, щоб якнайбільше людей підтримали його.
Інші німецькі політики того часу не сіли б у літак.
Нацисти пускали в дію всі види сучасних технологій,
зокрема почали використовувати техніку для підсилення звуку.
Це дозволяло Гітлеру охопити більше людей своїм голосом.
З економічної точки зору три партії,
Центру, Соціал-демократична й Комуністична,
стрімко привели німецьку націю до занепаду.
Якщо подивитися на плакати, які вони клеїли
на рекламних стовпах і міських будівлях,
можна помітити, що нацисти дуже ефективно використовували гасла.
Можна охопити набагато більше людей,
якщо показати їм просте візуальне повідомлення,
наприклад фото Гітлера.
ГІТЛЕРА В ПРЕЗИДЕНТИ!
Гінденбурга переобрали президентом Рейху.
Німеччина зітхнула з полегшенням. Світ зітхнув з полегшенням.
Гінденбург переобрався, набравши 53 % голосів виборців.
Гітлеру не вдалося виграти головний приз.
Але хіба не було інших шляхів до політичної влади?
Під кінець 1932 року Гітлер задумався над цим питанням.
Важливим було те, що нацисти
вперше стали найбільшою партією в Рейхстазі,
набагато більшою за інші.
Нацисти отримали найбільше голосів,
які коли-небудь отримають на вільних виборах,
трохи менше 38 % голосів.
Однак нацисти не могли сформувати уряд,
тому що за конституцією, щоб хтось став канцлером,
президент має попросити когось ним стати,
а президент Гінденбург
відмовлявся призначити Гітлера канцлером.
Гінденбург — фельдмаршал армії.
Він прусський аристократ.
Сам він вважає Гітлера досить огидним.
Він називає його «австрійським капралом»
і чимось на зразок вискочки.
Тож Гінденбург почуває до Гітлера лише презирство.
Наприкінці 1932 року
німецька демократія, Веймарська республіка, паралізована.
Ліві, праві й радикали блокують одне одного.
Правляча коаліція постійно розпадається.
У 1932 році було три різні канцлери,
тобто уряд тричі зазнавав невдачі.
Найбільш історично значущим є Франц фон Папен.
Франц фон Папен розуміє, що в нього немає підтримки жодної зі сторін,
крім Гінденбурга, президента.
Ба більше, через поляризацію німецького суспільства,
де на вулицях постійно відбуваються сутички комуністів і коричневих нацистів,
а громадянська війна вже стоїть на порозі,
Папен розуміє, що єдиний, хто має вплив
на правих радикалів у коричневих сорочках — це Гітлер.
Нацистський рух міг розчинитися,
а Гітлер узагалі не запам'ятатися,
якби Францу фон Папену не прийшла в голову ідея
сформувати союз із Гітлером,
залучити Гітлера до уряду під керівництвом Папена
й не вмовити на це Гінденбурга.
Фон Папен був частиною групи консервативних політиків,
які хотіли повалити веймарську демократію,
щоб позбутися комуністів і соціалістів
і створити авторитарний уряд, у якому домінуватимуть консерватори.
Залучаючи Гітлера до уряду, фон Папен хотів кооптувати нацистів.
Він думав, що залучення Гітлера до коаліційного уряду
приборкає нацистів.
Але фон Папен дуже погано оцінив ситуацію.
Гітлер уперся.
Він відмовився входити в коаліційний уряд,
якщо його не призначать канцлером.
Фон Папен і Гітлер зрештою домовилися,
що Гітлер стане канцлером коаліційного уряду,
де нацисти будуть у меншості.
Фон Папен сподівався, що цей формат переконає Гінденбурга,
який не хотів бачити Гітлера рейхсканцлером,
і він остаточно погодиться.
Президент фон Гінденбург неохоче погоджується створити адміністрацію
з Гітлером — канцлером, а Папеном — віцеканцлером.
Багато істориків вважали, що Гінденбург просто втратив глузд через свій вік,
але для Гінденбурга крайній правий уряд був бажанішим,
ніж будь-які союзи з лівими силами.
І саме ця точка дотику
між традиційними правими й новими ультраправими
допомагає привести нацистів до влади.
АДОЛЬФ ГІТЛЕР СТАЄ КАНЦЛЕРОМ НІМЕЧЧИНИ
Гітлер і нацисти не були обрані до влади.
Цю владу їм передали традиційні еліти.
30 січня 1933 року вони сформували уряд
з Гітлером на посту канцлера,
а також зі ще лише двома нацистами в складі уряду.
Після укладення домовленостей
Папен сказав горезвісні слова: «Ми загнали Гітлера в кут.
Він робитиме те, що ми скажемо».
Це був найбільший прорахунок в історії.
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 18 ЧЕРВНЯ 1946 РОКУ
Чи вважали ви в той час, що особисто Гітлер…
ФРАНЦ ФОН ПАПЕН ПІДСУДНИЙ
…зокрема його цілі, наміри та особистість загалом,
відповідав інтересам Німеччини на посту канцлера?
Дуже просте запитання. Я хочу чіткої відповіді.
Чи вважали ви, що Гітлер, яким ви знали його тоді,
стане хорошим канцлером?
Я можу сказати лише те,
що коаліція, яку я сформував із подання президента Рейху,
була вимушеною.
Не стояло питання, хорошою чи поганою вона була.
У нас не було вибору.
30 січня 1933 року.
Гітлера призначено канцлером.
Його послідовники провели смолоскипну ходу на честь
беззаперечного господаря Німеччини.
Штурмовики та СС пройшли маршем вулицями Берліна
зі смолоскипами в руках, співаючи націоналістичні пісні.
Кожен, хто був тоді в Берліні, назавжди запам'ятав це дійство.
Є фото, на якому Гітлер стоїть поруч із Гінденбургом
30 січня 1933 року.
Що саме Гітлер тоді мав у думках?
Гітлер не знав, як саме
він і Нацистська партія мають консолідувати владу,
але одну річ він знав напевне.
Він більше ніколи не залишить рейхсканцелярію,
ніколи знову не віддасть владу.
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 18 БЕРЕЗНЯ 1946 РОКУ
Згідно з принципами авторитарного уряду,
які ви для себе визначили,
передбачалася, наскільки я розумію,
відсутність будь-яких опозиційних політичних партій,
які могли посісти місце Нацистської партії чи перешкоджати їй.
Ви все зрозуміли досить правильно.
Ми більше не хотіли терпіти опозиційних сил.
Настав час припинити працювати з опозицією і укріпити власний політичний режим.
Прийшовши до влади, ви вважали за потрібне
задля збереження влади
придушили всі опозиційні партії?
Це правда…
Так, ми вважали за потрібне заборонити будь-яку опозицію.
БЕРЛІН СІЧЕНЬ 1933 РОКУ
Гітлер, як справжній майстер владних ігор,
розумів, що для збереження своєї влади
необхідно ліквідувати будь-яку організацію,
що має потенціал коли-небудь стати опозицією.
Перш за все, усі мають зрозуміти,
що немає життя без закону
і що немає закону без влади.
Я поставив собі за мету
вимести 30 партій геть із Німеччини!
Спершу вони почали знищувати Комуністичну партію,
тоді Соціалістичну партію, а потім усі інші партії,
і СА стала інструментом, який використовували для цього.
Штурмовики СА викрадали комуністичних партійців.
Вони викрадали активістів Соціал-демократичної партії.
Вони їх били, катували,
а деяких навіть убивали,
змушуючи решту відправлятися у вигнання або йти з політики
через страх за своє життя.
За допомогою таких поліцейських репресій
Гітлер провокує протистояння, схоже на громадянську війну,
яке дає йому змогу стверджувати, що він єдина людина,
яка діє в ім'я закону й порядку.
Водночас він постійно підливає оливи в це полум'я.
БЕРЛІН 27 ЛЮТОГО 1933 РОКУ
У ніч на 27 лютого
будівля німецького парламенту в Берліні, Рейхстаг, раптово загорілася.
Висхідний потік підняв вогонь догори купола.
Невдовзі спалахнула величезна пожежа.
На місці пожежі заарештували одну людину.
Це був 24-річний нідерландець,
робітник-каменяр на ім'я Марінус ван дер Люббе.
Марінус ван дер Люббе був молодим анархістом.
Раніше він уже намагався підпалити інші державні будівлі, та безуспішно.
З Рейхстагом йому таки пощастило.
Але ось уже 90 років залишається відкритим питання,
чи справді Люббе був єдиним винуватцем?
Чи сам він учинив підпал,
чи все ж був інструментом чиєїсь змови?
І якщо так, інструментом чиєї змови він був?
Герінг і Гітлер кинулися на місце пожежі в Рейхстазі…
ПОЖЕЖА В РЕЙХСТАЗІ — ВИНА ЧЕРВОНИХ
…і Гітлер почав кричати, що це все справа рук комуністів.
Марінус ван дер Люббе був тим,
кого нацисти могли зобразити і зобразили у своїй пропаганді
агентом комуністів.
Комуністи, зі свого боку,
стверджували, що нацисти самі влаштували пожежу,
щоб узурпувати владу.
Марінуса ван дер Люббе судили.
Звинуваченого в підпалі берлінського Рейхстагу,
справа якого розглядається вже вісім днів,
звуть Марінус ван дер Люббе.
Ця справа викликала суперечки по всьому світу.
Ван дер Люббе — комуніст чи агент нацистів? Світ чекає відповіді.
Чому б нацисти обрали не німця та не комуніста,
когось як ван дер Люббе, своїм козлом відпущення?
Навіщо спалювати Рейхстаг?
Немає переконливих доказів, що це була справа рук нацистів.
Однак є останні дослідження істориків,
які з'явилися в 1990-х.
Були речові докази, які вказували на використання
певного нафтохімічного каталізатора.
Марінус ван дер Люббе не мав із собою нічого такого.
Гадаю, це може свідчити, що був причетний хтось іще.
Було багато спекуляцій щодо того, хто за цим стояв.
Хто підпалив Рейхстаг?
Я вважаю ці дебати маловажливими.
Важливо те, як нацисти реагують
на сам факт підпалу Рейхстагу.
Гітлер переконав Гінденбурга
запровадити призупинення громадянських свобод указом
від 28 лютого,
щоб зупинити можливість соціалістично-комуністичної революції.
Пожежа в Рейхстазі — це момент, коли нацисти скористалися можливістю
обмежити всі громадянські права в Німеччині.
По суті, указ щодо підпалу Рейхстагу декларує,
що людей можуть посадити у в'язницю
без жодного судового нагляду,
а також що люди більше не мають свободи слова чи зібрань.
Указ щодо підпалу Рейхстагу — один з основоположних документів
нацистського терору.
І це перший фундаментальний крок,
що поклав початок міцної диктатури в нацистській Німеччині.
УРЯД ПРОСИТЬ ВИДАТИ УКАЗ ПІСЛЯ ПІДПАЛУ РЕЙХСТАГУ
Через кілька тижнів після пожежі в Рейхстазі
Гітлер представляє парламенту законопроєкт,
яким вони мають самі себе позбавити влади.
Закон про ліквідацію бідування передавав адміністрації Гітлера
законодавчу владу на 4 роки.
Тепер у його руках була вся законотворча влада німецького парламенту.
Йому потрібні дві третини голосів,
тому він проголошує соціалістів і комуністів головними ворогами.
Коли парламент збереться 23 березня
депутатів-комуністів не пускатимуть до зали.
Панувала атмосфера жаху й залякування.
Підпал Рейхстагу,
ця невдала спроба в межах великомасштабної операції,
це лише присмак того, чого слід очікувати Європі
в разі тріумфу цієї демонічної доктрини.
Гітлер подавав атаку на будівлю парламенту
як головний доказ того,
що єдиний спосіб запобігти комуністичній революції в Німеччині —
надати йому абсолютну владу.
І парламент погоджується.
Уряд не вбачає можливим провести наступне засідання Рейхстагу.
Панове, вибір між миром і війною тепер за вами!
Я думав, що всі чоловіки й жінки західного світу
понад усе в житті цінували особисту свободу.
Коли я переїхав працювати в Берлін після приходу до влади Гітлера,
на власний подив
я виявив, що мало кого з німців хвилювало,
що в них відбирають особисті свободи,
і вони дивним чином не знали, як Гітлер дурить їх.
Вільям Ширер з того покоління журналістів,
які подорожували світом і робили репортажі для мешканців США.
Він був спантеличений, і це зрештою надихнуло його
написати «Злет і падіння Третього Рейху».
У Німеччині в той час панувало колективне божевілля,
і він не міг збагнути, як це можливо.
Ширер зневажав Гітлера,
але він був вражений тим, що робили нацисти
і як Гітлеру зокрема вдавалося обдурювати людей.
Бувало не раз, що ми з дідусем сиділи
за обіднім столом і він учергове казав:
«Те, що сталося там, може статися тут, і ви маєте бути пильними.
Не можна втрачати критичність до себе».
Найгіршим для нього було самовдоволення.
Після пожежі в Рейхстазі
десятки тисяч справжніх чи ймовірних політичних опонентів
нацистів були заарештовані.
Заарештували так багато людей,
що у в'язницях бракувало місця для всіх,
тому вирішили побудувати нову установу,
що стала синонімом нацистського терору.
Березень 1933 року.
Нацисти відкривають перший спеціалізований концентраційний табір.
Це відбувається в містечку Дахау, що неподалік від Мюнхена.
Дахау відкривав Генріх Гіммлер.
Це було в його компетенції як голови СС.
Спочатку СС була охоронною структурою
для нацистських політиків.
Під керівництвом Гіммлера
вона зрештою стає величезною, могутньою бюрократичною машиною,
що контролює поліцію, концтабори
і всі нацистські каральні інституції.
Зустрівши Гіммлера особисто,
ви б не були сильно вражені його постаттю.
Він носив окуляри й був тихий і педантичний.
Це майже іронічно, що жоден із нацистських лідерів,
як-от Гітлер, Герінг, Гіммлер чи Геббельс,
жоден із них не був схожий на класичний нацистський ідеал арійця.
Ніхто не був білявим чи особливо спортивним,
але Гіммлер був надзвичайно покірний Гітлеру.
Ним також керують амбіції, і він безжальний.
Перші табори геть не були секретні,
чи то Дахау, чи ті, що відкрилися згодом, як-от Оранієнбург.
Газети писали про відкриття концтаборів.
ПЕРШИЙ КОНЦТАБІР ВІДКРИВСЯ БІЛЯ ДАХАУ!
Є навіть кадри кінохроніки.
НАЦИСТСЬКИЙ ПРОПАГАНДИСТСЬКИЙ ФІЛЬМ КОНЦЕНТРАЦІЙНИЙ ТАБІР ОРАНІЄНБУРГ
Шикуйся! До роботи!
Охоронці наказували в'язням розповідати журналістам,
що до них добре ставляться і що вони отримують достатньо їжі.
Нацистська пропаганда
показувала цензуровані версії концтаборів
німецькій і міжнародній громадськості.
Це не були табори смерті часів Другої світової війни.
Більшість в'язнів ранніх концтаборів
виходили на волю через кілька місяців.
Гіммлер часто говорив про них як про табори для перевиховання,
де в'язнів перетворюють на хороших німецьких товаришів.
Насправді все було зовсім не так.
Реальність була такою, що багатьох із цих політичних опонентів
там катували і навіть вбивали.
Жодного справжнього перевиховання там не було.
По суті, були лише намагання змусити цих людей замовчати.
На цьому етапі євреї не становили
дуже великої частки серед людей, поміщених у ці концентраційні табори,
хоча там були ті, які були членами політичних організацій,
профспілок чи чогось подібного.
Однак не забувайте, що це відверто антисемітський уряд.
Якщо повернутися до політичних мемуарів Гітлера — «Майн Кампф»,
то євреї займають особливе місце в расовій уяві нацистів.
З одного боку, вони нижча раса,
але в уявленні нацистів і для Гітлера зокрема
євреї володіють особливою могутністю.
Це закулісні сили,
які маніпулюють комунізмом з одного боку та глобальним капіталізмом з іншого.
У цьому сенсі євреї водночас недолюди і надлюди.
Це, звісно, абсурд.
Але справи євреїв Німеччини значно погіршуються,
починаючи з 1933 року.
ЄВРЕЯМ ТУТ НЕ РАДІ!
ОБЕРЕЖНО! ЄВРЕЇ!
Гітлер і нацисти починають ускладнювати їм життя економічно.
БЕРЛІН 1 КВІТНЯ 1933 РОКУ
Геббельс оголошує загальнонаціональний бойкот
єврейського бізнесу 1 квітня 1933 року.
Одним сміливим і грандіозним махом
ми притиснули ворогів країни до стінки.
Сьогодні о десятій ранку почався бойкот!
ЄВРЕЙ
Раптом до кожного бізнесу,
яким керував чи володів хтось, кого нацисти ідентифікували євреєм,
приходили штурмовики, щоб перешкоджати йому.
Вони використовували такі гасла як:
«Німці, захистіть себе. Не купуйте в євреїв».
Нацистська антисемітська, антиєврейська пропаганда
не завжди знаходила поживний ґрунт
серед німецьких громадян, бо для німців
екстремістська ідеологія нацистського антисемітизму
не мала пріоритетного значення.
Деякі з більш жорстоких заяв нацистської пропаганди
не сприймалися так охоче, як собі планував Геббельс.
Власне, бойкот був досить ганебним провалом
для режиму попри залякування СА,
і режим відмовився від нього вже наступного дня.
Зрозуміло, що такий величезний рівень насильства
штурмовиків СА викликав занепокоєння в людей.
Штурмовики стали дуже непопулярними серед німців
за рік, що минав, через насильство й беззаконня, які вони вчиняли,
а Гітлер позиціонував себе як борця за закон і порядок.
У середині 1933 року
штурмовиків були вже мільйони.
Це величезна бандитська організація людей в уніформі.
Молоді люди, які вступали в СА, зазвичай були з неблагополучних сімей.
У Веймарській республіці молодим людям було важко.
Серед них була велика конкуренція
за місця в школах, університетах і, звісно, за робочі місця.
І ось виросло ціле покоління «втрачених» молодих людей,
які зрештою опинилися в СА.
Ернст Рем, лідер СА,
вважає себе політичним солдатом.
Рем був повністю відданий Гітлеру на особистому рівні.
Він був геєм і не особливо приховував це.
Гітлеру було взагалі байдуже до цього.
Його не обходила орієнтація Рема.
Одного разу він сказав:
«СА — це не школа для привілейованих дівчаток».
Він хотів сказати, що це місце для міцних бійців.
Вони такі, як є, але вони там, щоб бути сильними бійцями.
Рем і СА, його «коричневі сорочки»,
були критично важливими для встановлення нацистської влади силою.
Після захоплення влади нацистами
Рем почав шукати якусь нову роль, що могла підійти для СА.
Їм більше не було з ким боротися.
Не було більше сутичок з іншими партіями, бо їх не існувало.
Рема не задовольняло його місце в нацистському режимі.
Він хоче, щоб СА стало ядром справжньої народної
і націонал-соціалістичної армії.
Не армії офіцерів-аристократів у моноклях.
Це була серйозна загроза,
бо німецька армія була обмежена кількістю в 100 000 чоловік
за Версальським договором.
В армії сильно пручалися цим ініціативам
і навіть почали погрожувати Гітлеру військовим переворотом.
У 1934 році суперництво між СА та армією
стає сильним головним болем для Гітлера.
Гітлер стоїть перед вибором.
«У мене може бути або армія, або СА».
І якщо метою є довгостроковий план ведення агресивної війни,
то краще мати професійну армію,
ніж купку п'яних бандитів
з кастетами та пістолетами.
Він знає, що має обмежити владу Рема,
якщо хоче підтримки від регулярної армії.
Герман Герінг і Генріх Гіммлер
почали формувати власний альянс у цей час.
Це типова ситуація для верхівки нацистського режиму.
Там було багато дріб'язкових ревнощів, ворожнечі,
багато боротьби за місця.
Герінг і Гіммлер сприймають СА як загрозу.
Зрештою, Герінг і Гіммлер підштовхують Гітлера до того,
щоб він таки розібрався з Ремом і СА.
Кінець кінцем 30 червня
Гітлер і СС вживають рішучих дій
по всій Німеччині.
НІЧ ДОВГИХ НОЖІВ 30 ЧЕРВНЯ 1934 РОКУ
У Мюнхені та Берліні
затримують ряд провідних лідерів СА,
багатьох із яких зрештою застрелять.
Як можна здогадатися, це дуже травматична й кривава подія,
відома як «ніч довгих ножів».
Ця хвиля насильства торкнулася не лише керівництва штурмовиків.
Гітлер скористався нагодою, щоб звести старі рахунки.
Він завжди був жорстокою людиною
і до глибини душі ненавидів людей, яких вважав своїми опонентами.
Віцеканцлера Франца фон Папена взяли під домашній арешт.
Це мить, коли дні фон Папена
як майстерного залаштункового маніпулятора
добігли свого кінця.
Йому стає чітко зрозуміло,
що якщо він намагатиметься маніпулювати Гітлером,
то його вб'ють.
ГОТЕЛЬ «ГАНЗЕЛЬБАУЕР» БАД-ВІСЗЕ
Сам Гітлер їде в передмістя Мюнхена,
у містечко Бад-Вісзе,
де Ернст Рем мав зустріч із лідерами СА.
Гітлер увірвався в готель
із пістолетом у руках.
Есесівці вривалися в готельні номери
з криками про спробу перевороту.
Гітлер особисто звинувачує Рема в зраді.
Їх заарештували,
заперечуючи їхню невинуватість і відданість Гітлеру.
Вони не мали гадки, що відбувається.
В'ЯЗНИЦЯ ШТАДЕЛЬГАЙМ, МЮНХЕН 1934 РІК
Ернста Рема відправляють у в'язницю Штадельгайм у Мюнхені.
Про що в той момент думав Гітлер?
Великою частиною свого успіху, своєю кар'єрою він завдячував саме Рему.
Він дає Рему пістолет
і каже: «Ти знаєш, що робити».
Гітлер сказав, що він має застрелитися
або його застрелять.
РЕМА ЗААРЕШТОВАНО
Для Рема це, звісно, мало бути неймовірним шоком.
Він багато років був головним солдатом Гітлера.
Він очолював рух, який роками боровся за Гітлера.
Рем відмовляється стрілятися.
Коли есесівці повернулися до камери,
Рем оголив груди, і вони його застрелили.
ГІТЛЕР РОБИТЬ СМЕРТЕЛЬНІ ЧИСТКИ В НАЦИСТСЬКІЙ ПАРТІЇ
Ніч довгих ножів — це переломний момент
в історії нацистської Німеччини.
Близько 100 людей були застреленими.
Нацисти були готові вбивати політичних опонентів від імені уряду.
Геббельс запустив пропагандистську кампанію про те,
що Рем планував повстання.
Він казав, що штурмовики — дегенерати,
бо Рем був гомосексуалом,
і що в командуванні штурмовиків були інші лідери,
яких Геббельс викрив як гомосексуалів.
Поки вони були йому корисні,
Гітлер не зважав на гомосексуальність.
Щойно вони стали йому непотрібні, він був шокований.
Особиста відданість не була важлива для нього.
Єдине, що мало значення для Гітлера, — забезпечити власне політичне виживання
і виживання нацистського режиму.
У ту годину я відповідав за долю німецької нації,
а отже, я був верховним суддею німецького народу!
Після цього штурмовики
стали значно менш впливовими, потужними й важливими.
І показавши себе рішучим,
жорстоким, але рішучим,
Гітлер лише підтвердив міф про себе,
міф про його лідерство,
за яким він був тією людиною, що ставить себе вище за політику,
роблячи те, що правильно для Німеччини,
підтримуючи порядок, встановлюючи мир, рухаючись уперед.
НЮРНБЕРГ ВЕРЕСЕНЬ 1934 РОКУ
У світлі цих подій відбувається Нюрнберзький партійний з'їзд 1934 року.
Нюрнберзькі з'їзди почалися в середині 20-х років
і стали щорічним нацистським ритуалом,
який збирав відданих прихильників, щоб освіжити їхній ентузіазм
стосовно політичних завдань руху.
«Тріумф волі» — фільм Лені Ріфеншталь,
знятий під час Нюрнберзького партійного з'їзду 1934 року.
Лені Ріфеншталь починала як кіноактриса,
а потім стала режисеркою.
Гітлер був її прихильником, а тому був у захваті від ідеї,
що вона зніме дуже ґрунтовний фільм
про Нюрнберзький партійний з'їзд.
Багато написано про нацистську пропаганду,
про те, як Геббельс зміг промити мізки широким масам.
Але «Тріумф волі» дав решті світу
можливість поглянути на це все зсередини.
«Тріумф волі» починається з польоту Гітлера над хмарами
і приземлення в Нюрнберзі,
наче сходження Христа як Сина Божого до людей.
Фільм Ріфеншталь, мабуть, найкращий приклад міфу про Гітлера.
Гітлер як рятівник німецької нації.
Нюрнберзький з'їзд 1934 року відбувається
в особливо цікавий і важливий момент
буквально через кілька тижнів після «ночі довгих ножів».
Отже, він відбувається в абсолютно новій політичній атмосфері,
досі дещо напруженій політичній атмосфері.
Дев'яте вересня.
Уперше після кривавої чистки Гітлер зустрівся зі штурмовиками СА.
СА та СС,
кілька місяців тому
темна тінь упала на весь наш рух.
У промові до 50 000 штурмовиків
він звільнив їх від вини за те, що сам назвав «повстанням Рема».
На стадіоні панувала відчутна напруга,
і я помітив, що охорона СС Гітлера вишикувалася перед ним,
відділяючи його від маси коричневосорочників.
Було очікування, що хтось із 50 000 коричневосорочників дістане револьвер,
але ніхто не дістав.
Ті, хто вірять, що в нашому русі
з'явилася тріщина, помиляються.
Він міцний, як цей камінь!
-Слава Перемозі! -Слава!
Спілкування Гітлера з аудиторією було чимось надприродним.
Люди були повністю під його чарами.
У такому стані, як мені здавалося,
вони легко вірили всьому, що він казав,
навіть найбезглуздішим нісенітницям.
Адольф Гітлер пройшов довгий шлях сюди від голодного віденського волоцюги.
Нюрнберзький партійний з'їзд 1934 року
знаменує завершення
консолідації влади в Німеччині в руках нацистів.
Хай живе націонал-соціалістичний рух! Хай живе Німеччина!
Гітлера, звісно, називають божевільним.
Його називають різними різкими словами.
Але якщо подивитися на його дії,
майже як ходи на шаховій дошці,
стане зрозумілим, що він був дуже розумним і успішним.
Гітлер усунув політичних ворогів,
убив керівництво СА.
У серпні 1934 року помирає президент Рейху, фон Гінденбург,
і майже одразу
Гітлер проголошує себе главою держави,
главою уряду.
Гітлер став верховним лідером,
відомим як «вождь» — фюрер.
І це початок нацистського режиму,
Третього Рейху.
Гітлер запровадив назву «Третій Рейх»,
бо хотів відсилки до величі німецької історії.
Перший Рейх — Священна Римська імперія, коли Німеччина домінувала в Європі.
Другий Рейх, створений Бісмарком і кайзером Вільгельмом І.
Звісно, Перша світова війна призвела до його розпаду,
і Гітлер хотів відновити Німеччину як Третій Рейх.
Це третя велика імперія,
яка мала домінувати над всією Європою
протягом тисячі років.
Нюрнберг був найкращим вступом
до жахливого світу, який Адольф Гітлер почав створювати
у своїй державі.
Я почав розуміти, що важливим було не те, що він каже, а те, як він це каже.
У такій атмосфері
будь-яка брехня сприймається як свята правда.
Нова Німеччина буде сильна, але мирна,
і сповідуватиме справедливість і рівність.
Це ідея, яку диктатор не втомиться повторювати
десятки разів протягом наступних років.
Але це вже тоді було для мене пустим звуком.
Мені було ясно, що насправді мав на увазі Гітлер.
Німеччина буде мирною, готуючись до війни.
Переклад субтитрів: Юрій Муха