ТАТУ, КОЛИ ХОЧЕШ ЗУСТРІТИСЯ?
ТАТУ, Я БУДУ ТУТ ЛИШЕ ДВА ДНІ. ДАЙ ЗНАТИ, КОЛИ ВІЛЬНИЙ?
ЧАРЛІ: ЗАЙДИ НЕГАЙНО У ВАННУ
Що таке?
Боже мій.
Це що…
Це я зробив?
-Думаєш, хтось помітить? -Так, думаю, усі помітять.
Так.
Не дізнаються, що це ти.
Ти пробач. Я…
Я не хотів. Я навіть не знаю, як це робити, якщо чесно. Я…
Ніку, усе гаразд.
Мені
дуже сподобалося.
Дуже.
Що ви там робите вдвох?
Звідки в тебе цей синець?
Боже мій!
Ти! Не можу повірити! Ти…
Нам треба поговорити.
Привіт.
-Ми йдемо снідати. -Я буду за хвилину.
Допоможіть.
Будь ласка.
5. СПЕКА
ГОТЕЛЬ
-Заціни. Подивись на його засмокт. -Яка гидота.
Я цілком звинувачую Ніка.
Справедливо.
Не лише його провина. Я теж там був.
Криваві деталі тут зайві.
Ой, Чарлі Спрінгу! Хто подарував такий засмокт? Боже…
Що?
Що ж, це не ідеально.
Не голодний?
Не дуже.
Що ж, я запакую тобі круасан,
тож якщо зголоднієш, зможеш перекусити.
Ти найкращий.
Є чим пишатися, правда? Хоча б щось перепало.
Це правда, що засмокт від Джеймса Мак'юена?
-Що? -Він єдиний другий гей в автобусі, тож…
Бачила того чорнявого? Може, засмокт у Чарлі від нього.
-Бачила когось у галереї. -Облиште його.
Це вас не стосується.
Це не я.
Очевидно, що ти знаєш, що це не я.
-Боже, дивіться! -Так цікаво побувати на Ейфелевій вежі.
-Це буде… -Тиша!
Ми всі розважалися в Парижі,
але цей ранок — гарна нагода нагадати вам, чому саме ми тут.
А саме для практикування французької мови.
-Люблю її. -Ой, я знаю.
Ми розділимо вас на пари й дамо вам лексику Ейфелевої вежі для перекладу,
перш ніж почнете підійматися на вершину.
Добре.
Почнемо з Чарлі Спрінга
та Джеймса Мак'юена.
Тихо.
-Це побачення! -Припини!
Замовкни, Гаррі.
Наступна пара —
Нік Нельсон і Бен Гоуп.
Сер, я не хочу йти з Ніком.
А я не хочу цього чути, грубіяне. Дорослішай.
Гаразд, далі Тара й Дарсі.
-Це «Скільки коштує?» -А, точно. Дякую.
Думаєш, правильно?
-Не вивчаю французької, та знаю, що ні. -Гаразд. Я теж не вивчаю.
Ти вважаєш, що смішно вказувати на всіляке й насміхатися,
але ти задумувався, як інші почуваються?
Ну ж бо, Гаррі. Де людське співчуття?
Заглухни, книгарю.
Так тупо, що всі думають, що це я.
«Ми геї, а значить маємо любити одне одного».
-Без образ. -Не ображаюся.
Гадаєш, Айзек думає, що це я? Не хочу, щоби він думав, що це я.
Він знає, що це не ти.
Добре.
Це ж не він, правда?
Ні.
Дарсі, я хочу поговорити про ситуацію на зустрічі щодо Парижа.
Про пропозицію Тао?
Мали здогадатися, що після цього буде катастрофа.
Та якщо вони лише поцілувалися, то розберуться.
Дарсі, ти ж знаєш, що я не про це.
Пам'ятаєш, як ми заходили до «Тругем»?
Ні. Не зовсім.
Знаєш що? Не зважай.
Перейдімо до завдання.
Ти щасливий?
-Що? -Спочатку Чарлі, тепер Імоджен.
Це ти їй розповів про нас із Чарлі, так?
-Твоя місія — зіпсувати моє життя? -Вони двоє були байдужі тобі.
Ти використав Імоджен для популярності.
І тобі не подобався Чарлі. Подобалося контролювати його.
А якщо я хочу повернути Чарлі?
Я розумію. Я був козлом, та в мене були проблеми.
Чарлі не дав мені шансу розібратися в собі,
а ти прийшов і вкрав його в мене.
Я подобався Чарлі до того, як ти вліз.
Хоча б не робив засмоктів, аби всі бачили.
Гаразд, усі закінчили?
Сьогодні дуже спекотно,
тож обережно на сходах і не забувайте про воду.
Ходімо.
Ми не взяли квитки на ліфт?
Ні.
-Ходімо, Чарлі! -Повільніше!
-Забагато сходинок. -Ми вже йдемо, гайда.
-Треба дістатися туди першими. -Перепочинемо?
-Привіт. -Привіт.
Як ти?
-Усе гаразд. Я тримаю тебе. -Ні!
Поглянь на мене.
Це останній відрізок.
Ні. Ще купа сходинок попереду!
Ну ж бо!
Нам удалося!
Боже мій!
Боже мій.
Дивіться! Уперед!
Дарсі!
Ні, цього не буде, дякую.
Ну ж бо. Уставай.
Ну ж бо.
Милуйся краєвидом. Дякую.
-Дарсі! -Чудово.
Три, два, один, Франція!
-Це найкрасивіший краєвид. -Треба зробити селфі для мами.
Добре.
Посміхнися.
-Їй сподобається. -Так.
Агов, Ніку! Це що, від тебе засмокт?
А якщо так?
Ти заздриш?
Я не гей.
Облиште їх, хлопці. Ходімо.
Ходімо. У вас свої проблеми.
Гаррі щойно заступився за нас?
Ну ж бо!
Думаю, так.
Дивно.
Може, нам не варто тусити зараз.
Більше людей подумають, що це ти, ну ти розумієш.
Ти…
Ти знаєш,
що це був я, так?
-Здається, пригадую тебе. -Так?
-Так. -Добре.
Знайдімо інших.
ТАТО ПРОПУЩЕНИЙ ВИКЛИК
Це мило.
Можеш придбати. Їх продають он там.
Справді не думаєш, що все вийде?
Навіть якби я їй подобався, і навіть якби щось сталося,
я все одно все зіпсую, як і завжди.
Ти не псуєш усього. Назви хоча б щось, що ти зіпсував.
Побачення в кіно?
Мою курсову роботу.
Твоє життя, і не раз.
Як це?
Чарлі,
через мене про тебе всі дізналися торік.
Коли зізнався нам, що ти гей, я говорив про тебе з Айзеком,
хтось підслухав, аж ось тебе почали цькувати щодня.
Мовчав, бо не хотів, аби ти мене ненавидів.
Та ти знаєш, що це не твоя провина?
Це ж було не спеціально.
Тао, ми дружимо з першого дня сьомого класу.
Привіт. Я Тао.
-Чарлі. -Круть.
-Любиш Radiohead? -Так.
Я теж. Бачив фільм «Ромео і Джульєтта» 90-х?
Мій улюблений. Під час показу титрів грає пісня Radiohead.
Від цього я щоразу плачу.
Я був сором'язливий і боявся всіх.
Але я відразу подумав, який ти крутий, дотепний і добрий.
Ти був єдиним, кого я тоді зустрів і захотів дружити.
То я винен, що погано ставлюся до себе?
Якщо й у вас із Ел не складеться,
навіть якщо ти іноді помиляєшся,
ти хороший і ти заслуговуєш на любов.
Це не для вас із Ніком?
ЧАРЛІ ТАО
Ні.
Усі можуть подумати, що це від тебе засмокт.
І що? Це допоможе розвіяти чутки.
Хлопці, ходімо. Нам треба до Лувру.
Я піду…
Агов. Стривай.
Усе гаразд?
У вас є час до 17:00.
Якщо хтось із вас загубиться, залишимо тут, щоби вас замкнули.
-Гаразд? -Де та «Мона Ліза»?
Народ, треба зробити селфі. Усі позуйте для мене.
Чекай! Це «Мона Ліза»?
І це все? Та це ж сміття!
Що? Дарсі, це мистецтво!
-Не кажи так. -Сфотографуймося.
Дивіться! Швидко! Обличчя, як у Мони.
Смішно!
Гадаю, я б мала чудовий вигляд у позолоченій оправі.
Приголомшлива, у сяйві з ефектним виглядом.
Я б озвіріла, якби я позувала для картини,
а намалювали б лише потилицю.
Гайда!
Зачекайте на мене!
Не думаю, що я розуміюся на мистецтві, але на нього приємно дивитися.
Не завжди треба розуміти, щоби насолоджуватися.
Ця здається романтичною.
Так.
-Гадаю, це стосується і реального життя. -Що саме?
Ну
не треба розуміти почуття, аби знати, що щось до душі.
Не обов'язково завжди все з'ясовувати.
Можна просто
відчувати.
-Що? -Ходімо.
-Ходімо! -Чекай, куди ми?
Гадки не маю!
Та я не можу бігти!
Привіт.
-Привіт. -На що ти дивишся?
Лише на картину.
Чекай!
Що?
Мені подобається бути тут.
Не хочеш назад до інших?
Ні.
Ні, це зашвидко!
Думаю, ми тут, бо, думаю, це було…
Ми вже пройшли «Мону Лізу», тож ми тут, хіба ні?
Це означає, що якщо підійнятися сходами, ми побачимо грецькі статуї.
Маю сказати. Коли ми були на Ейфелевій вежі, він сказав,
що ти йому досі подобаєшся.
Він щиро думає, що ще має шанс повернутися до тебе.
Не має.
Так.
То йдемо?
Чарлі?
-Ходімо, народ. -Ходімо.
Я просто її копія.
Хіба я не такої статури? Така сама драма?
-Позуй, і побачу. -Гаразд.
О, мама тобі написала.
Овва, добре.
Нічого. Сфотографуймося з цією.
Чому я не бачила твоїх батьків?
Не знаю. Ходімо.
Чому ти завжди так робиш? Чому ти завжди уникаєш проблеми?
Іноді мені здається, що ти щось від мене приховуєш.
Але це не так.
Я не бачила твоїх батьків, не була в тебе вдома, і ти навіть
не відповіла на моє «я тебе люблю».
Це було звичайне «я люблю тебе».
-Ти казала, що не те мала на увазі. -Та ти знаєш, що мала.
Ти знаєш, що маю.
Вони роблять ці статуї такими точними.
Колись у них був лише шматок каменю.
Та інструмент для різьблення. Який?
-Як долото. -Долото, так.
Але як зробили це за допомогою долота?
-Привіт. -Привіт.
Так, вони не налякані.
-Саме так. -Ніку.
Чарлі, що таке?
-Чарлі? -Мені…
Мені погано.
-Покличте містера Фарука! -Ніку!
-Боже мій. -Чарлі.
Чарлі.
Думала, поїздка буде жахливою.
Та це мій улюблений відпочинок.
Справді?
Тут так прекрасно.
Аж кортить малювати.
Малюй.
Люблю спостерігати.
Будівля така
кіношна.
Треба знімати більше фільмів у Луврі. Згадується лише «Код да Вінчі»,
і мене доведеться прив'язати до стільця,
аби я знову переглянув цей справжній жах…
Боже мій.
-Ел, чекай. -Пробач мені.
-Забудьмо про це. -Ел!
Я не дуже вмію.
Я теж.
Добре.
Це моторошно.
Я не бачу.
Станьте перед ним. Покажу. Уперед.
Але станьте в позу.
-Я не позую. -Ще і як. Уперед.
Тепер вираз обличчя.
-Містере Фарук, Аджаї! -Чарлі зомлів.
Що це було?
Ти просто…
Ти знепритомнів.
Але на свого хлопця, тож усе добре.
Усе гаразд?
Так, просто
дуже ніяково.
Ми знайшли їх!
Чарлі, усе гаразд?
Ти впевнений, що почуваєшся добре, Чарлі?
Так, я просто замало попоїв сьогодні.
Якщо хочеш сісти або хочеш відпочити в автобусі, то йди.
Ось.
Так. Дамо тобі трохи відпочити.
Так. Дякую.
Чарлі.
Я помітив, що ти мало їси.
Загалом.
Або
не знаю. Здається, останнім часом стало гірше?
Здається, ти їси менше, ніж раніше.
Так.
-Вибач. Пробач мені. -Агов, ні.
Немає за що перепрошувати.
Я прагну зрозуміти.
Я не їм, як нормальні люди.
Іноді все гаразд, але іноді здається, що мені треба…
контролювати це.
Минулого року я часто це робив. Коли в школі все було дуже погано.
Іноді здається, що це єдине, що я можу контролювати.
-Це якась маячня. -Це не маячня.
Може, я не цілком розумію,
та хочу знати, якщо так почуваєшся.
Якщо у тебе поганий день
чи якщо я можу зробити щось, аби зняти стрес.
Підбадьорити.
Я твій хлопець, Чарлі.
І ти…
Ти не байдужий мені.
Сухуватий.
Ти ж не відмовляєшся від круасана, який я з любов'ю носив?
-Так. -Це…
Це так…
Це мій тато.
Вибач, маю…
Твій тато?
Алло. Тату?
Так. Усе добре. Я в Луврі.
Побачимося цього тижня?
Ой, справді?
Ні. Це я можу.
Добре. До зустрічі.
Бувай.
Добре. Вибач. Він сказав…
Що?
Ти розмовляєш французькою.
Навіть вільно.
Типу того.
Тато француз і розмовляє зі мною лише французькою.
Хай там як, він живе в Парижі, тож я намагаюся…
Ти… Стривай, тобі подобається, що я розмовляю французькою?
Та непогано.
-Норм. -Чарлі!
Моє кохання.
-Боже мій, оце крінж! -Не схоже, щоб ти крінжував.
-Схоже, ти червонієш. -Не червонію!
-Так? Певен? -Облиш мене, йолопе!
Ні! Тут таке заборонено.
Біжи.
-Куди ми біжимо? -Сюди!
Ну ж бо!
Мій тато хоче зустрітися сьогодні.
Ти ніколи не казав про тата.
Ну
він не грає вагому роль у моєму житті вже, оскільки живе тут
і він не дуже надійний.
Та він мій тато, тож…
Я думав, що можу
познайомити тебе з ним.
Так?
Так.
Важко зв'язатися, не відповідає на повідомлення.
Може, пообіцяємо розказувати одне одному, коли у нас щось не так?
Згода.
Коли ти маєш зустрітися з ним? І як?
У нас зустріч із ним у кафе за 20 хвилин.
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський