AHOJ, TATI, KDY SE CHCEŠ SEJÍT? JSEM TADY JENOM DVA DNY. DEJ VĚDĚT, AŽ BUDEŠ VOLNEJ.
CHARLIE – HNED PŘIJĎ DO KOUPELNY
Co se děje?
Panebože.
To je… To jsem ti udělal já?
- Myslíš, že si toho někdo všimne? - Jo, všimnou si toho všichni.
Jo. Nebudou vědět, že je od tebe.
Moc se omlouvám. Já… Nechtěl jsem to udělat. Ani nevím, jak to udělat.
Nicku, nic se neděje. Já…
Moc se mi to líbilo.
Vážně moc.
Co tam vy dva děláte?
Odkud máš tu modřinu?
Bože můj!
Ty! To se mi snad zdá! Ta neskutečná…
Ještě si to vyříkáme.
- Ahoj. Jdeme se nasnídat. - Hned tam budu.
Pomozte mi. Prosím.
SRDCERVÁČI
5. ŽHAVÝ DEN
- Mrkejte na ten cucflek. - To je fakt hnus.
- Viním z toho jenom Nicka. - To je fér.
- Nemůže za to jenom on. Já tam byl taky. - Nepotřebujeme nechutný detaily.
Hej, Charlie Springu! Od koho máš ten cucflek? Bože. Co?
No, to není ideální.
Nemáš hlad?
Moc ne.
Sbalím ti croissant. Když přes den dostaneš hlad, budeš mít sváču.
Jseš nejlepší.
Může na sebe bejt pyšnej, ne? Pořádně si užil.
Je pravda, že ho máš od Jamese McEwana?
- Co? - Další gay na tomhle výletu není, takže…
Viděli jste toho recepčního? Ten cucflek má od něho.
- Ne, od někoho z galerie. - Nechte ho. Nic vám do toho není.
Já to nebyl. Ty pochopitelně víš, že já to nebyl.
- Panebože, podívejte! - Nemůžu se dočkat, až budeme nahoře.
- Bude to… - Ticho!
Všichni si užíváme Paříž,
ale dnes ráno je vhodná chvíle na to, abychom vám připomněli, proč tady jsme.
Abychom si procvičili francouzštinu.
- Miluju francouzštinu. - Já vím.
Rozdělíme vás do dvojic. Naučíte se nějaká slovíčka o Eiffelovce,
- než se vyšplháme na vrchol, jasné? - Dobrá.
Jako první Charlie Spring a James McEwan.
Ticho.
- Mají rande! - Přestaň!
Sklapni, Harry.
Jako další… Nick Nelson a Ben Hope.
- Pane, nechci být s Nickem. - To je mi u zadku, drsňáku. Dospěj.
Jako další Tara a Darcy.
- To znamená: „Kolik to stojí?“ - Samozřejmě. Díky.
- Je to správně? - Francouzsky se neučím, ale není.
Fajn. Já taky ne. C'est la vie.
Myslíš si, že jseš vtipnej, když si děláš z lidí srandu,
ale zamyslel ses nad tím, jak se ti lidi cítí?
- No tak, to nemáš žádnou empatii? - Neřeš to, ty knihomole.
Jsou pitomí, že si myslí, že jsem to byl já. Jsme gayové, a tak se musíme chtít.
- Bez urážky. - V pohodě.
Myslí si to podle tebe i Isaac? Nechci, aby si to myslel.
Ví, že jsi to nebyl ty.
Dobře.
- Nebyl to on, že ne? - Ne.
Darcy, chci si promluvit o tom, co se stalo na tý schůzce o Paříži.
Myslíš to Taovo pozvání na rande? Měli jsme vědět, že to bude katastrofa.
- Kdyby se políbili, určitě to vyřeší. - Darcy, víš moc dobře, že to nemyslím.
Vzpomínáš, jak jsme šly do školy Truham?
Ne, ani ne.
Víš ty co? To je fuk.
Uděláme ten úkol.
Jseš šťastnej?
- Cože? - Napřed Charlie, teď Imogen.
To tys jí řekl o mně a Charliem, že jo?
- To sis dal za úkol zničit mi život? - Ani na jednom z nich ti nikdy nesešlo.
Využil jsi Imogen, abys byl populárnější.
A na Charliem jsi měl rád jenom to, že jsi ho mohl ovládat.
Co kdybych ti řekl, že ho chci zpátky?
Chápu, tehdy jsem byl kokot. Ale něco jsem řešil.
Charlie mi nedal šanci sám sebe pochopit a pak ses zjevil ty a ukradl mi ho.
Měl mě rád, než ses mu dostal do hlavy. Já mu aspoň neudělal viditelnej cucflek.
Mají všichni hotovo? Dnes je vážně parno,
tak ty schody vyjděte pomalu a dodržujte pitný režim. Tak jdeme.
To nemáme lístky na výtah?
Ne.
- Poběž, Charlie! - Zpomal!
- Je tady až moc schodů. - Nezastavuj.
- Musíme tam bejt první. - Můžu si dát pauzu?
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se máš?
- To zvládneš, držím tě. - Ne!
Podívej se na mě.
- Už jsme skoro tam. - Ne, je to ještě pořádnej výšlap!
Pojď!
Zvládli jsme to!
Bože můj!
Panebože.
Podívej! Nezastavuj!
Darcy!
Ne, tohle tady dělat nebudeme, díky. No tak, vstávej.
No tak.
Užij si výhled. Díky.
- Darcy! - To je výborný.
Tři, dva, jedna, Francie!
- Fakt nádhernej výhled. - Dáme selfíčko pro mámu.
Dobře.
Úsměv.
- Bude se jí líbit. - Jo.
Hej, Nicku! Ten cucflek jsi mu udělal ty?
A co když jo?
Žárlíš?
- Nejsem gay. - Ne, nechte je, kluci. Pojďme.
Máš svý vlastní problémy.
To se nás Harry právě zastal?
Jdeme!
Asi jo.
Divný.
Možná bychom se teď neměli bavit.
Aby si další lidi nemysleli, že jsi to byl ty.
Ty…
ale víš… že jsem to byl já, viď?
- Pamatuju si, žes tam byl. - Jo?
- Jo. - Dobře.
Pojďme najít ostatní.
TÁTA – ZMEŠKANÝ HOVOR
- To je roztomilý. - Kup si ho. Prodávají je tamhle.
Vážně si nemyslíš, že to vyjde?
I kdyby mě měla taky ráda a něco se mezi náma stalo,
- stejně to podělám. Jako všechno ostatní. - To není pravda. Co jsi podělal?
To rande v kině?
Moji ročníkovou práci. Tvůj život. Několikrát.
Jak?
Charlie…
to kvůli mně to všichni loni zjistili.
Když ses nám vyoutoval, někdo slyšel, jak se o tom bavím s Isaacem.
A hned nato tě každej den šikanovali.
Mlčel jsem. Nechtěl jsem, abys mě nenáviděl.
Víš přece, že za to nemůžeš, ne?
To očividně nebylo schválně.
Tao, jsme kámoši od prvního dne na týhle střední škole.
Čau. Jsem Tao.
- Charlie. - Cool.
- Máš rád Radiohead? - Jo.
Já taky. Viděl jsi film Romeo a Julie z 90. let?
Patři mezi mý nejoblíbenější. Na konci hraje song od Radiohead.
Vždycky mě rozbrečí.
Tak moc jsem se styděl a všech se bál.
Ale hned mi přišlo, že jseš strašně fajn, vtipnej a milej.
Ze všech lidí tam jsem se chtěl kamarádit jenom s tebou.
- Chceš mě přimět, abych se měl rád? - I kdyby to mezi tebou a Elle nevyšlo,
i když uděláš občas chybu,
jseš dobrej člověk a zasloužíš si lásku.
Není to pro tebe a Nicka?
Ne.
Lidi si budou myslet, že je ten cucflek od tebe.
No a? Aspoň to odvrátí ty pomluvy.
Pojďme. Musíme stihnout Louvre.
Já…
- Hej, počkej. - Všechno v pohodě?
Máte čas do 17:00.
Jestli se někdo z vás ztratí, necháme je, aby vás tady zamkli.
- Jasno? - Tak kde je ta Mona Lisa?
- Musíme si udělat selfíčko. Zapózujte mi. - Počkat, tohle že je Mona Lisa?
- To má bejt ono? Taková blbost! - Co? Darcy, je to umění!
- To nemůžeš říkat. - Vyfotíme se.
Tady! Rychle! Zatvařte se jako Mona!
Hlupačko.
Myslím, že ve zlatým rámečku bych vypadala skvěle.
A úžasně, velkolepě a celá bych zářila.
Fakt by mě štvalo, kdybych pózovala pro obraz a byl by tam jenom můj zátylek.
- Poběžte! - Počkej na mě!
Ničemu z toho umění pořádně nerozumím, ale hezky se na něj dívá.
Nemusíš něco chápat, aby se ti to líbilo.
- Tohle působí romanticky. - Jo.
- A asi to platí i pro život. - Co myslíš?
Prostě…
Může se ti něco líbit, aniž bys chápala svý pocity.
Nemusíš vždycky všemu rozumět. Můžeš zkrátka jenom…
cítit.
- Co? - Pojď.
- Tak pojď! - Kam jdeme?
- Netuším! - Vždyť neumím běhat!
Ahoj.
- Ahoj. - Na co se díváš?
Na tu malbu.
Počkej!
- Co? - Zbožňuju tady bejt.
Nechceš se vrátit k ostatním?
Ne.
Ne, běžíš až moc rychle!
Myslím, že jsme tady, tohle bylo…
Ne, Monu Lisu jsme už viděli, takže jsme tady, ne?
Když vyjdeme tyhle schody, uvidíme řecký sochy.
Asi bych ti měl říct, že když jsme byli u Eiffelovky,
řekl mi, že tě má pořád rád. Vážně si myslí, že s tebou má pořád šanci.
Nemá.
Jo.
Tak jo.
Půjdeme?
Charlie?
- Pojďme, lidi. - Jdeme.
Vypadám přesně jako ona. Copak nemám stejnou postavu a dramatickej výraz?
- Zapózuj, uvidíme. - Jo.
Hele, píše ti máma.
- Ty jo. Oukej. - Nic důležitýho. Vyfotíme se s touhle.
- Jak to, že neznám tvoje rodiče? - To nevím. Pojď.
Proč tohle pořád děláš? Proč se vždycky všemu vyhýbáš?
Někdy mám pocit, že přede mnou něco tajíš.
Netajím.
Neznám tvoje rodiče, nikdy jsem nebyla u tebe doma a…
Ani jsi mi neřekla, že mě taky miluješ.
Řekla jsi to přece jen tak.
- Nemyslela jsi to tak. - Moc dobře víš, že myslela.
A pořád myslím.
Díky čemu jsou ty sochy tak přesný?
Tehdy měli jenom pořádnej kus kamene.
A nástroj na tesání. Tak jak to?
- Jako dláto. - Přesně.
Jak to dokázali jenom s dlátem?
- Ahoj. - Ahoj.
Jo, ničeho se nebáli.
- Přesně tak. - Nicku.
Charlie, co se děje?
- Charlie? - Není…
Není mi moc dobře.
- Běžte pro pana Farouka! - Nicku!
- Panebože. - Charlie?
Charlie.
Myslela jsem, že to tady bude strašný.
Ale myslím, že je to zatím moje nejoblíbenější dovolená.
Vážně?
Je to tady tak nádherný.
- Hned se mi chce kreslit. - Tak do toho.
Rád se dívám, jak kreslíš.
Tahle budova vypadá jako… z filmu.
V Louvru by se mělo točit víc filmů.
Napadá mě jenom Šifra mistra Leonarda. A musela bys mě přivázat k židli,
abych se na tu zrůdnost podíval znovu.
Proboha.
- Elle, počkej. - Moc se ti omlouvám.
- Zapomeňme na to. - Elle!
Nevím, jak na to.
Ani já ne.
Oukej.
To je pozoruhodný.
Nezdá se mi.
Postav se tam. Ukážu ti to. A udělej tu samou pózu.
- Já pózy nedělám. - Jo, děláš.
A teď ještě ten výraz.
- Pane Farouku, pane Ajayi! - Charlie omdlel.
Co se právě stalo?
Jenom jsi…
- Omdlel jsi. - Ale na svýho přítele, takže v pohodě.
Jseš celej?
Jo, jenom…
- se hrozně stydím. - Našli jsme je!
Charlie, jsi v pořádku?
- Určitě ti je dobře, Charlie? - Jo, jenom jsem toho dneska moc nesnědl.
Klidně si můžeš jít někam sednout nebo jít odpočívat do autobusu.
Tady.
- Dobře. Necháme vás chvíli o samotě. - Jo. Díky.
Charlie.
Všiml jsem si, že moc nejíš.
Obvykle.
Nebo… Nevím. Přijde mi, že se to v poslední době zhoršilo.
Mám pocit, že toho sníš míň než dřív.
Jo.
- Promiň. Moc se ti omlouvám. - Není proč.
Nemáš se za co omlouvat.
Jenom tomu chci rozumět.
Vím, že nejím jako ostatní.
Někdy jsem v pohodě, ale jindy mám pocit, že to musím mít…
pod kontrolou.
Loni jsem to dělal dost často. Když to ve škole nestálo za nic.
Někdy mám pocit, že v životě můžu ovládat jenom tohle.
- To nedává smysl, zapomeň na to. - Dává.
Fajn, možná to úplně nechápu, ale…
I tak chci vědět, když se tak cítíš. Když máš špatnej den nebo…
Jestli ti můžu nějak pomoct, aby to nebylo tak stresující. A rozveselit tě.
Jsem tvůj přítel, Charlie.
A já…
Moc mi na tobě záleží.
Je trochu suchej.
To odmítáš croissant, který pro tebe celý den láskyplně nosím?
- Jo. - Tohle…
Tohle je tak…
Volá mi táta.
- Promiň, měl bych… - Volá ti táta?
Haló? Tati?
Jo. Mám se fajn. Jsem v Louvru.
Sejdeme se tenhle týden?
Opravdu?
Ne, budu tam.
Tak jo. Brzo ahoj.
Ahoj.
Omlouvám se, říkal mi…
- Co? - Mluvíš francouzsky.
- Plynule. - Tak trochu.
Táta je Francouz a mluví se mnou jenom francouzsky. Žije v Paříži, tak se snažím…
Ty jako… Počkej, tobě se líbí, že mluvím francouzsky?
Nijak zvlášť.
- Je to cool. - Charlie!
- Mon amour. - Ježíš, to je tak trapný!
- Nepovídej, červenáš se. - Nečervenám!
- Jo? Určitě? - Nech mě, ty blbečku!
Ne! Tady nic takového dělat nebudete.
Utíkej.
- Kam to běžíme? - Tudy!
Rychle!
Táta se chce sejít. Dneska.
Nikdy jsi o něm nemluvil.
Víš…
Bydlí tady, takže není velkou součástí mýho života a…
Není zrovna nejspolehlivější.
Ale pořád je to můj táta.
Napadlo mě, že bych…
mu tě představil.
- Jo? - Jo.
Je těžký se s ním spojit. Nikdy neodpovídá na smsky.
Co kdybychom si slíbili, že si odteď budeme říkat všechno důležitý?
Platí.
Kdy se s ním máš vlastně sejít? A jak?
V kavárně za 20 minut.
Překlad titulků: Jakub Doležal