‫- היצור מגיונגסונג -‬
‫גברת נאוול.‬
‫-כן?‬
‫המכתב הזה. ממי הוא?‬
‫מה זה?‬
‫לא שמת את זה על השולחן?‬
‫לא.‬
‫בום־או. שמת את זה למעלה?‬
‫גם אני לא שמתי את זה שם.‬
‫מה קרה?‬
‫מה כתוב במכתב?‬
‫למה?‬
‫כתוב בו משהו רע?‬
‫- אני אחכה בבר מונלייט -‬
‫- בר מונלייט -‬
‫לא כדאי לך להיכנס, מאסטר ג'אנג.‬
‫זאת היא.‬
‫באת.‬
‫כמה זמן עבר מאז שהמלחמה הסתיימה? שנתיים?‬
‫חשבתי שחזרת ליפן.‬
‫לא חשבת שמתתי?‬
‫אני רוצה לדעת למה באת לראות אותי.‬ ‫מה את רוצה?‬
‫קודם אני רוצה לשמוע התנצלות.‬
‫הרסת את הלוויה של בעלי…‬
‫ופגעת בי.‬
‫רק ניסינו להתאבל‬ ‫על אלה שמתו בבית החולים אונגסונג.‬
‫ככה אתה מצדיק את מתקפת הטרור שביצעת?‬
‫אנחנו קוראים לזה התנגדות.‬
‫הייתי נאמנה לך.‬
‫באמת חשבתי עליך כחבר ודאגתי לך.‬
‫אז עזרתי לך.‬
‫אבל אתה תמיד גומל לי‬ ‫על ידי דחיות ועלבונות.‬
‫העניין בחברות אמיתית‬ ‫הוא לא לתת ולקחת ולהחזיר זה לזה.‬
‫העניין הוא שיתוף והבנה זה של זה.‬
‫תחזרי לארצך עכשיו, ליידי מאדה.‬
‫העידן של העם שלך הגיע לקיצו.‬
‫אני מקווה שלעולם לא נתראה שוב.‬
‫לא נשאר לך מקום…‬
‫לחזור אליו.‬
‫מר ג'אנג טה־סאנג.‬
‫בום־או, מהר!‬
‫מר גו!‬
‫גברת נאוול…‬
‫זוזו מהדרך, מנוולים.‬
‫גברת נאוול.‬
‫חשבתי קצת על מה שאמרת קודם.‬
‫אבל אני בכל זאת לא מסכימה.‬
‫חברים אמורים לתת ולקבל ולהחזיר זה לזה.‬
‫גברת נאוול.‬
‫גברת נאוול?‬
‫גברת נאוול.‬
‫גברת נאוול. תתעוררי.‬
‫גברת נאוול. תסתכלי עליי.‬
‫מים.‬
‫אני צריך מים.‬
‫לא.‬
‫מר גו.‬
‫בום־או!‬
‫מר גו!‬
‫לא!‬
‫לא! בבקשה, לא!‬
‫בני זונות רקובים!‬
‫מאסטר ג'אנג.‬
‫אדוני…‬
‫אתה בסדר?‬
‫את בסדר, גברת נאוול?‬
‫נפצעת?‬
‫אני מרגיש מוזר.‬
‫קר לי כל כך.‬
‫וכואב לי הראש.‬
‫את יכולה לעזור לי?‬
‫גברת נאוול.‬
‫אני באה.‬
‫גברת נאוול.‬
‫טה־סאנג.‬
‫תברחי.‬
‫עכשיו.‬
‫תתרחקי ממני.‬
‫זה בסדר, טה־סאנג.‬
‫אני…‬
‫אני בסדר.‬
‫אתה יודע…‬
‫למה אני מתכוונת, נכון?‬
‫- היצור מגיונגסונג‬ ‫בין קללה לברכה -‬
‫- פרק 5: היצור -‬
‫אנשים חושבים לעיתים קרובות‬
‫שהם ימצאו אושר ברגע שיהיה להם הכול.‬
‫לא.‬
‫כשיש הכול, משתעממים.‬
‫משתעממים‬
‫ונהיים אדישים לכול.‬
‫ולכן פונים להרס.‬
‫בכל פעם שאני רואה‬ ‫פחד וזעם בעיניים של בן אדם,‬
‫אני תמיד מסוגלת לקלוט…‬
‫את העובדה שאני בחיים.‬
‫מזמן לא התראינו,‬
‫גברת יון צ'ה־אוק.‬
‫איך את…‬
‫מאותה סיבה שאת עדיין בחיים, אני מניחה.‬
‫אני לא מופתעת.‬
‫זו הייתה סיישין?‬
‫עבר זמן רב כל כך.‬
‫אבל עכשיו כשאני עומדת מולך שוב,‬ ‫הכול מתבהר פתאום,‬
‫כאילו הכול קרה אתמול.‬
‫זיכרונות ממך, מסיישין…‬
‫וממר ג'אנג.‬
‫למה אתם…‬
‫עדיין כאן?‬
‫למה את חושבת שאנחנו לא צריכים להיות כאן?‬
‫אנחנו כבר לא פושעים או האויבים שלך.‬
‫בהתחשב בזמן שעבר,‬
‫את אמורה להודות לנו, לא? אולי קצת?‬
‫את, גברת יון צ'ה־אוק,‬
‫עדיין בחיים בזכותנו.‬
‫וגם מר ג'אנג.‬
‫ערכת ניסויים גם עליו?‬
‫רק עשיתי לו טובה.‬
‫בתור חברה.‬
‫למה?‬
‫למה עשית את זה?‬
‫למה היית חייבת לערב אותו בזה?‬
‫את יודעת…‬
‫למה הגיהינום הוא מקום נורא?‬
‫כי זה אף פעם לא נגמר.‬
‫הוא ואני לא יכולנו להיות חברים,‬
‫אז החלטתי להפוך לגיהינום שלו במקום זאת.‬
‫למה את מערבת אותה בניסוי פתאום?‬
‫למה אתה שואל?‬
‫לא אידיאלי לערב משתנים קבועים‬ ‫בתוכנית חשובה כל כך.‬
‫זה מגדיל את הסיכוי למצבים בלתי צפויים.‬
‫זה לא קשור לניסוי.‬
‫אני נוקמת בה…‬
‫כי לא יכולתי לנקום לפני 79 שנים.‬
‫מאסטר ג'אנג.‬
‫מאסטר ג'אנג!‬
‫אתה בסדר? מאסטר ג'אנג!‬
‫תבחר עכשיו.‬
‫או שתחזור להיות האיש שהיית פעם,‬
‫או…‬
‫שתמות כאן בצורה כזו.‬
‫מה אתה מחליט?‬
‫אתה רוצה לחזור, או…‬
‫לתת לה לצפות בך מת?‬
‫אם אחזור…‬
‫למי שהייתי בעבר…‬
‫אוכל לנצח אותך?‬
‫אולי.‬
‫ואני אוכל…‬
‫גם להציל אותה?‬
‫אולי.‬
‫אל תנסה כלום. תישאר שם.‬
‫אני אבוא אליך.‬
‫אל תזוז. תישאר שם!‬
‫אני אבוא לשם.‬
‫לא.‬
‫לא!‬
‫אל תעשה את זה. תעצור!‬
‫לא, אל תעשה את זה!‬
‫לא!‬
‫לא.‬
‫אני מחפשת מישהו.‬
‫פריחת הדובדבן…‬
‫עד שפריחת הדובדבן תסתיים.‬
‫זו הייתה אימא שלי.‬
‫בוא נבטיח משהו.‬
‫תישארי בחיים.‬
‫אתה באמת חושב שהזמנים הטובים יגיעו אלינו?‬
‫לא!‬
‫פריחת הדובדבן…‬
‫הסתיימה.‬
‫מאסטר ג'אנג!‬
‫אני צריכה ללכת אליו.‬
‫מאוחר מדי.‬
‫אין שום דבר שתוכלי לעשות עכשיו.‬
‫תעצרו אותה!‬
‫יון צ'ה־אוק.‬
‫איפה היא?‬
‫ג'אנג הו־ג'ה נמלט.‬
‫נראה שהחששות שלנו התממשו.‬
‫ג'אנג טה־סאנג יצא משליטה‬ ‫והוא מחפש את האישה.‬
‫לך…‬
‫ותביא אותו אליי.‬
‫מה עם האישה?‬
‫תהרוג אותה.‬
‫בסדר גמור, גברתי.‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫מי את?‬
‫שאלתי אותך קודם!‬
‫אני חברה טובה עם בעלי המקום שגרים פה.‬
‫אני באה ומתחלקת איתם באוכל.‬
‫מה איתך? איך את מכירה אותם?‬
‫אני לא קרובה אליהם כמוך.‬
‫למה עשית חור בקיר?‬
‫לא עשיתי את זה.‬
‫בואי נראה. מה המספר של המשטרה?‬
‫אין צורך. אני שוטרת.‬
‫הבלשית נו ג'י־סו מתחנת משטרת ג'ונגנו.‬
‫אני מחפשת חשוד.‬
‫חשוד?‬
‫מי חשוד?‬
‫מר ג'אנג הו־ג'ה.‬
‫זה תמיד גורם לי לתהות.‬
‫למה שוטרים עוזבים את הפושעים האמיתיים‬ ‫ומטרידים את החפים מפשע כל הזמן?‬
‫סליחה, גברתי…‬
‫מספיק.‬
‫תתקשרי.‬
‫סליחה?‬
‫תתקשרי למפקד התחנה שלך מייד.‬
‫את רוצה שאתקשר למפקד התחנה שלי? למה?‬
‫את רוצה שאני אתקשר?‬
‫הבלשית נו.‬
‫מיונג־ג'ון, זה אתה?‬
‫זאת אני, האנטנה מסינסול־דונג.‬
‫גברתי, מה קורה?‬
‫אני מתקשרת בקשר למאסטר ג'אנג.‬
‫איפה אתה? אתה תגרום לי לבוא לשם?‬
‫תגידי לי איפה את.‬
‫איבדת אותה?‬
‫אני מתנצל.‬
‫אתה יודע, כשמצטננים, מפתחים סיבולת.‬
‫היא הותקפה בחנקן פעם אחת.‬ ‫היא לא תיפול בפח שוב.‬
‫אתה יודע שאף אחד לא יכול‬ ‫להתמודד עם הו־ג'ה כשהוא מתחרפן.‬
‫אתה כנראה האדם היחיד‬ ‫שיש לו סיכוי לעצור אותו עכשיו.‬
‫אתה יודע, או שתשחרר את הילד שנמצא למטה.‬
‫מספר 71, נכון?‬
‫הוא כנראה הכי חזק.‬
‫תשחרר את הקורוקוס.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫לא!‬
‫איפה היא?‬
‫תגיד לי איפה היא.‬
‫איפה היא?‬
‫אני לא זוכר מתי זה התחיל,‬
‫אבל הכול התחיל להתפוגג.‬
‫למה נלחמתי, על מה נלחמתי,‬
‫ואפילו הזעם שלי.‬
‫לא הצלחתי להתגבר על כמיהה מסוימת.‬
‫הייתי קיים…‬
‫אבל לא הייתי בחיים.‬
‫כל מה שרציתי היה לראות אותה.‬
‫רציתי לחבק אותה…‬
‫ולהיאחז בה.‬
‫מאסטר ג'אנג!‬
‫פעם אחת תספיק,‬
‫אם זה אומר שאוכל לראות אותך.‬
‫אם זה אומר‬
‫שאוכל לגעת בך.‬
‫מאסטר ג'אנג.‬
‫זאת אני.‬
‫אני כאן.‬
‫מה קרה?‬
‫שתי יחידות קורוקו הושמדו.‬
‫מה קרה פה?‬
‫כפי שאתה רואה, הם חוסלו לגמרי.‬
‫ואני חטפתי.‬
‫איפה ג'אנג טה־סאנג?‬ ‫-הוא ברח עם האישה.‬
‫הם היו בדרך למנהרה 5.‬
‫מה, אתה רוצה שארדוף אחריהם?‬
‫תרדפו אחריהם. אל תיתנו להם להימלט.‬
‫כן, אדוני.‬
‫אין זמן.‬
‫הקורוקוס יציפו שוב את המקום.‬
‫אתה יכול‬
‫לטפל בה?‬
‫במצבה, היא לא תגיע רחוק‬ ‫לפני שהקורוקוס יתפסו אותנו.‬
‫אנסה להסיח את דעתם כמיטב יכולתי.‬ ‫בבקשה, תוציא אותה מכאן.‬
‫תוכל לעשות את זה?‬
‫בבקשה, סונג־ג'ו.‬
‫זוכר את מנהרה 5?‬
‫תפנה ימינה בסוף המסדרון הזה.‬ ‫יש חור קטן בתקרה.‬
‫קשה לראות. אולי תפספס אותו.‬
‫ותיזהר.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫נתראה בחוץ.‬
‫הוא לא בא לכאן?‬
‫אבל זו היציאה היחידה.‬
‫תביאו לי את סונג־ג'ו.‬
‫נראה שמצאת אותו מייד ולא פספסת אותו.‬
‫היא אמורה להיות מול יציאה 5.‬
‫אם תצא ככה, אנשים יבחינו בך מייד.‬
‫תחליף בגדים.‬
‫תודה, סונג־ג'ו.‬
‫נו, באמת. אמרתי לך לא לטפוח לי על הראש.‬
‫אני כבר לא ילד.‬
‫אני אלך. הם יחשדו בי‬ ‫אם איעלם ליותר מדי זמן.‬
‫ביום ההוא, לפני שנה…‬
‫סליחה שלא יכולתי להגיע.‬
‫אחי.‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬