GYEONGSEONG CREATURE
Mor sa en gång…
"Man kan göra många olika former med bara ett snöre,
så föreställ dig hur många former som kan skapas när två människor möts."
Ödets oförutsägbara band
formar ett nytt liv
och styr dess riktning.
Tack vare ett till synes tillfälligt möte,
börjar dagar, epoker och rymd
att röra sig i en specifik riktning, sa hon.
En attraktion som verkar vag, men ändå så tydlig och påtaglig.
Den trotsar alla beräkningar.
En oförutsägbar kraft sveper iväg med en.
En oändlig dragningskraft tills två till slut möts som en.
Hon sa att det är ödets makt.
Förlåt.
Jag är sen.
GYEONGSEONG CREATURE MELLAN KAUSALITET OCH ÖDE
AVSNITT 4 PRÄGLING
-Varifrån avfyrades fyrverkerierna? -Öster om Namsan, nära Ongseong-sjukhuset.
-Ongseong-sjukhuset? -Ja.
De måste vara här i närheten.
Hitta personerna som avfyrade fyrverkerierna!
Här borta!
Där!
Fort!
Var är Jang Tae-sang nu?
Jag ber om ursäkt.
Jag trodde att jag var bakom honom, men…
Var försvann han?
På väg till Bonjeongs tredje distrikt.
Nej, jag bjuder.
Nej, jag betalar!
Vart ska vi…
-Hallå. -Vad i helvete?
Hallå!
Ta det lugnt.
Jag vill ha en ursäkt!
Vi tar en runda till.
Är längden på ärmar och byxben till belåtenhet?
De passar perfekt.
Den här djärva stilen passar mig.
Är ni skadad, herrn?
Min rickshaw?
Den väntar på baksidan.
Kan du göra plats för en person inuti din rickshaw?
När behöver ni den?
Möt mig bakom herr Heos skrädderi klockan nio i kväll.
Duger det här?
Jag lämnar tillbaka din rickshaw så fort jag är klar.
Vänta lite.
Ta hand om er, herr Jang.
Kan det vara så att Jang Tae-sang tog sig in i Ongseong-sjukhuset?
Det stämmer.
Jag, Jang Tae-sang, bestämde mig för att bryta mig in i Ongseong-sjukhuset
för att skydda min butik och mitt folk, trots att jag var skadad.
Jag hörde att ni ska få ut nån från Ongseong-sjukhuset.
Jag vill hjälpa till.
Ni kan bli illa skadad.
Låt mig hjälpa till.
Jag följer med.
Vi ska inte på promenad.
En av mina kamrater greps och fördes till sjukhuset.
Jag kommer inte att vara i vägen. Släpp av mig där inne.
Myeong-ja är den enda jag kan ta ut därifrån.
Du får ta dig ut ur sjukhuset själv.
Jag vet.
Om du råkar hamna i knipa,
så har jag nog inget annat val än att blunda för det.
Jag tar inte illa upp.
Tänk igenom det en gång till.
Planen är alldeles för farlig.
Titta på mig.
-Jag är Jang Tae-sang. -Det struntar japanska kulor och svärd i.
Jag undviker dem, så oroa er inte.
Kom tillbaka levande, herr Jang.
Jag väntar med er favoritkonjak.
Nu går vi.
Jag riskerade mitt liv, men…
Så löd inte vårt avtal. Ni sa att ni hade hittat Myeong-ja.
Ni skickade till och med en lapp.
När ni hade hittat en väg ut och skickat en signal,
så skulle jag ta ut henne.
Visst. Det må ha varit ett missförstånd,
men varför ska vi ta med barnen?
Känner ni dem?
-Nej. -Så varför?
Varför ta med främlingar?
Hur tänkte ni? Varför?
För att rädda dem.
Annars dör allihop.
Vi pratar när vi har tagit oss ner.
Två är redan döda.
Resten kommer inte att väsnas på ett tag.
Så där ja, barn. Följ med mig.
Här.
Kom.
Vi går.
Vad är det här om en olycka?
Inget tyder på att utomstående har brutit sig in.
Ungarna som rymde måste ha gjort det.
Stå inte bara där!
Dela på er och hitta barnen nu! Sätt fart!
Uppfattat!
Vad är det här? Var är Myeong-ja?
Det vet jag inte.
Vilka i fridens namn är barnen?
Ingen aning.
De var i labbet.
Labbet?
Har de ett labb?
Vem är ni?
Kwon Jun-taek, Tae-sangs vän.
Han har berättat om er två.
Vem är japanen?
Han jobbar på sjukhuset.
Han ser inte ut som en soldat eller läkare.
Är han pålitlig?
Att rädda Myeong-ja är vår prioritet. Låt oss fokusera på det.
Vi borde diskutera vad vi ska göra med barnen först.
Vad var det för laboratorium ni nämnde?
Jag jobbade på en ammunitionsfabrik innan jag släpades hit.
De har gett mig sprutor varje dag.
Vad kan det vara för sprutor?
Jag vet inte.
Jag såg de andra barnen dö en efter en.
Några dog av hög feber.
Andra dog i sömnen.
Varje dag hörde jag folk skrika av smärta.
De bad om att bli skonade.
De skrek…
De skrek att de ville få leva.
Jag såg nåt liknande i Manchuriet.
De utförde inhumana experiment på folk där.
De verkar göra samma sak här.
Vad då?
Försöker ni säga att Myeong-ja är med om nåt liknande?
-Kanske. -Desto viktigare att vi inte sölar.
Om vi dröjer längre kan nåt hända Myeong-ja.
Först måste barnen…
Det angår inte mig.
Ni orsakade den här soppan, så ni får hantera den.
Tänker ni verkligen strunta i barnen?
Jag har annat att tänka på. Jag har egna problem.
Om jag inte för Myeong-ja till Ishikawa,
mister jag allt jag äger och alla jag håller av.
Jag kan inte bry mig om främlingar, så försök inte få mig att känna mig skyldig.
Jag riskerar inte livet för barnens skull. Jag ska bara föra ut Myeong-ja.
Vi hittar dem inte.
De kanske redan har lämnat avdelningen.
Nej, den är för hårt bevakad.
Sök mer noggrant.
De gömmer sig här nånstans.
Barn är ju bra på kurragömma.
Den har plats för minst två.
Vi hinner inte. De minsta först. Du och du.
Och…
Varför gjorde du det? Vad skrämde dig?
Kom hit.
Den där mannen. Vem är han?
Vad gör han på sjukhuset?
Vem är han?
Sachimoto.
Konstnären ni har letat efter.
Det är han.
Vad är det?
En present från min dotter.
Hon var 12, tror jag.
Hon hade precis lärt sig snida i trä.
Hennes mor och jag fick var sin.
Hur kommer det sig att ni blev spårare?
Vi letar efter min fru som försvann för tio år sen.
Den här.
Ritade ni den för ett år sen?
Ja.
Känner ni kvinnan på teckningen?
När och var träffade ni henne? Nej…
Vet ni var hon är nu?
Hur känner ni henne?
Det är min mor.
Säg nåt.
Berätta vad ni vet om henne.
Vet ni…
var min mor är?
Snabb, tyst,
och farlig, inte sant?
Och dessutom kraftfull.
Hur många fler kan ni skapa?
Jag vet inte.
Det är det enda lyckade exemplaret hittills.
Alla andra exemplar dog eller blev deformerade i processen.
Ni måste öka antalet lyckade resultat.
Jag vill gärna visa Hans Majestät detta fina resultat så snart som möjligt.
Vi är klara för i dag. Ta med resten av fångarna upp.
Jag har annat att göra. Ursäkta.
För tillbaka dem.
Tyvärr. Jag vet inte.
Ni sa att ni ritade den här.
Jag ritade den, ja.
Men var hon är…
vet jag inte.
Vet ni verkligen inte?
Jag har letat efter henne i tio år.
Över tre år i Manchuriet.
När jag såg teckningen återvände jag i hopp om att den som ritade den visste.
Men ni vet inte?
Är ni säker på det?
Jag beklagar.
Kan du dra en rickshaw?
Jag har gjort det några gånger.
Kom.
Från och med nu,
så är du ledaren.
I egenskap av man är det ditt ansvar att ta ut barnen.
Förstått?
Vi ska leka kurragömma.
Låt inte de japanska soldaterna hitta er
förrän rickshawn stannar.
Ni måste vara tysta.
Klarar ni det?
Om ni vinner och inte blir tillfångatagna, så får ni en sån till i pris.
Klarar ni det?
Här.
Vad är planen?
Vi ska skicka ut barnen.
Låt oss göra det först, fröken Yoon Chae-ok.
Hur sa?
Herr Sachimotos rum?
Ja, jag hörde en liten flicka skrika.
Herr Sachimoto.
Herr Sachimoto!
Öppna!
Herr Sachimoto.
Vad är det?
Vart är ni på väg, herr Sachimoto?
Hur så?
Barn har rymt från det underjordiska laboratoriet.
Och?
En av mina korpraler hörde en liten flicka skrika i ert rum.
Jag städade bara upp skräp i mitt rum.
Får vi ta en titt i vagnen?
Titta rakt fram och spring.
Tveka inte.
Stanna inte när du passerar huvudporten.
Vänta.
Var självsäker.
Du går bara härifrån, precis som du ska. Förstår du?
Öppna porten!
Hallå!
Säg till Ichiro att gästen från Bonjeong är här.
Uppfattat!
Vill ni kontrollera nåt mer?
Säg mig,
ska jag informera militärpolisen varje gång jag städar mitt rum?
Nej. Ursäkta besväret, herr Sachimoto.
PANTBANK
Hämta herr Gu nu.
Ja, frun.
Och de andra barnen? Var är de?
Kära nån. Inte en, utan två.
Kom ut.
-Så där ja. -Bra gjort.
-Bra gjort.
Bra jobbat.
-Bra gjort. -Duktig flicka.
Kära nån. Två till?
Kom ut.
Gav mannen den här till dig?
Men vann vi verkligen?
Vann vad?
Kurragömma.
Han sa att han skulle ge oss en kakburk till
om de japanska soldaterna inte fångade oss.
Ja. Ni vann.
Utan tvekan.
Ni måste vara hungriga. Nu ordnar vi lite mat.
Vi går.
Den här vägen.
Halspulsådern kapades med ett snitt.
Det fanns en tonårspojke bland de förrymda barnen.
Nej.
Mördaren vet hur man använder en kniv.
Se om det fanns några josenjing-jävlar bland soldaterna som gick in i labbet.
Uppfattat. Ska bli.
Gästen från Bonjeong har anlänt.
Ursäkta att ni fick vänta.
Jag hade saker att göra.
Får jag fråga varför ni är här så här dags?
Jang Tae-sang.
Jag tror att han är på sjukhuset.
Myeong-ja verkar vara fängslad här,
i det underjordiska fängelset på källarplan två.
Finns det andra från Joseon där också?
Det verkar så.
Vi måste skynda oss. Dagen gryr om tre timmar.
Får vi inte ut Myeong-ja innan dess blir det svårt.
Uppfattat.
Mitt skift slutar snart.
De misstänker mig om jag inte återvänder i tid.
Ja. Jag förstår.
Om ni tar er till fängelset, försök hitta min lillebror också.
Han heter Oh Sang-deok.
Han är i 20-årsåldern. Medellång.
Han har en svart fläck bredvid höger öra.
Hitta honom.
Jag lovar.
Vi ska leta efter honom.
Tack.
Jag borde ta farväl här också.
Jag hoppas verkligen att ni finner det ni söker.
Då så. Vi borde också gå.
Ni två borde också gå.
Ni hittade Sachimoto, men fick inte det ni sökte.
Vi har nått slutet på vårt kontrakt.
Ni är klara.
Men jag tar den här.
Vi lovade att föra tillbaka Myeong-ja.
Ni tog reda på var hon var. Det är mer än nog.
Ni har hållit ert löfte. Vi tänker hålla vårt också.
Det har ni redan gjort.
Ni är bra på att irritera folk.
Varför tvingar ni mig att upprepa mig?
Gjorde jag det?
Jag visar vägen.
Försök att inte gå vilse.
Jo…
Ursäkta henne.
Min dotter tar löften på allvar.
Tja…
Fan också.
-Vad är det med männen? -Jag förklarar sen.
Kom.
Allt väl?
Vad menar ni?
Ska vi gå ner här?
Jag ser inget.
Vet ni ens vart den leder?
För guds skull!
Vi har bråttom.
Jag ska se mig omkring, så gå i förväg.
Jag kommer strax.
Jag ser nån på avdelningens tak.
Gå dit!
Håll ett öga på det!
Uppfattat!
Jag stukade foten, men oroa er inte.
Vad i hela friden…
Den här vägen.
FÖR KOREAS SJÄLVSTÄNDIGHET
Fort!
Spring!
Det är ett nödläge!
Vi går in. Följ efter mig!
Uppfattat!
Upp!
Hallå, josenjing-jävel. Ställ dig upp!
Nån har tagit sig in.
Smittskyddsplutonen, beväpna er och gå till labbet.
Sätt fart!
Uppfattat!
Ursäkta mig, fru Maeda.
Det har aldrig hänt förut.
Jag ber om ursäkt för besväret.
De som anser sig vara felfria
sänker lättare garden.
Hur som helst,
jag insisterar på att ni skyddar det jag har anförtrott er.
Tills barnet är fött,
får hon inte komma till skada
eller dödas.
Men det vet ni säkert redan.
Ja, fru Maeda.
Jag tar hand om det direkt.
Öppna den.
Ut.
Ut, nu!
Släpa ut henne.
Nej!
Jag vill inte dö!
Döda mig inte!
Släpp! Släpp mig!
Döda mig inte! Snälla!
Vad blir det av oss nu?
Skona mig!
Snälla, döda mig inte!
Hjälp!
Snälla, jag ber er! Jag är med barn!
Snälla, skona barnet!
Lugna dig om du vill leva.
Bråka inte och håll tyst.
Då är du trygg, åtminstone tills ditt barn är fött.
Kom det från de nedre våningarna? Har inkräktaren redan nått så långt ner?
Knappast.
Bevaka alla vägar som leder till det underjordiska laboratoriet.
Utomstående som har sett det underjordiska laboratoriet
får inte lämna sjukhuset levande.
Förstått?
Uppfattat!
De måste ha fått veta att vi är här.
Vad var det för skott?
Jag tror inte att vi kan använda nödtrappan längre.
Vad ska vi göra?
Sachimoto visade mig en annan väg.
Här.
Den leder till tvättrummet på källarplan två.
De skickar operationsrockar från det underjordiska laboratoriet dit.
Men den är bred nog för en person.
Var är rastrummet?
Mittemot.
Städa upp. Snabba på.
Mår du bra?
Skynda på.
Till de andra våningarna!
Sätt fart!
Det är ett nödläge. Skärpning!
Uppfattat!
Vi går vidare.
Vi måste skynda oss.
Det är en soldat där uppe.
Jag är oskadd. Jag mår utmärkt.
Är du skadad?
Jag mår bra.
Allt väl?
Rör er inte!
Ge mig den.
Ge hit!
Smutsiga josenjing-jävel!
Chae-ok!
Snälla, hjälp!
Den där saken… Varelsen…
Den är på väg hit upp!
Ni spelade modig i det skicket.
Spelade modig?
Det var tapperhet.
Jag var säker på att jag kunde vinna.
Jag tror att er vän redan har flytt.
Vi kom överens om att gå skilda vägar när vi kom in.
Klarar ni er?
Inga problem.
Vi går och hittar Myeong-ja.
Vi borde dela på oss.
Herr Jang, ta det underjordiska fängelset. Jag tar källaren på plan tre.
Jag går ner i stället.
Ser du inte att han är skadad?
Stanna hos honom.
Far.
Gör som jag säger.
Då kan vi röra oss effektivt.
Vi ses på mötesplatsen om en timme.
Om jag är sen, så vänta inte. Du vet hur det går till.
Var försiktig.
Gå med honom. Det är ingen fara med mig.
Jag klarar mig.
Följ med mig.
Jag hörde många skott förut.
Tror ni att det är nåt som pågår här inne?
Stanna här.