GYEONGSEONG CREATURE
Min mor fortalte meg en gang…
"Man kan lage så mange former med ett enkelt bånd."
"Tenk hvor mange former man kan lage
når to mennesker møtes."
De uforutsigbare båndene
gir det nye livet form,
og bestemmer dets kurs.
Etter ett tilsynelatende tilfeldig møte
vil dager, æraer og rom
snart bevege seg mot ett felles punkt, sa hun.
En tiltrekning som virker vag, men likevel klar og merkbar.
Umulig å kalkulere.
En uberegnelig kraft som feier deg av gårde.
En stadig tiltrekning, til de to endelig møtes.
Hun sa det var skjebnens makt.
Tilgi meg.
Jeg er sen.
GYEONGSEONG CREATURE MELLOM KAUSALITET OG SKJEBNE
EPISODE 4 - PREGNING
Hvor kom fyrverkeriet fra?
Øst for Namsan-fjellet, nær Ongseong-sykehuset, sir.
-Ongseong-sykehuset? -Ja, sir.
De må være her et sted!
Finn de som sendte opp fyrverkeriet!
Ja, sir!
Her borte, sir!
Der!
Kom igjen!
Hvor er Jang Tae-sang nå?
Tilgi meg, sir. Jeg trodde jeg var like bak ham, men…
Hvor forsvant han?
På vei mot distrikt 3 av Bonjeong.
-Nei, jeg spanderer. -Nei, jeg betaler!
Hvor er vi?
-Hei… -Hva i helvete!
Hei, du!
Slapp av.
Skal du ikke si unnskyld?
Vi tar en runde til.
Har ermene og buksene riktig lengde?
Passer perfekt. Den dristige stilen kler meg.
Er du skadet, sir?
Rickshawen?
Den står klar på baksiden.
Går det an å gjemme noen i rickshawen?
Når trengs det?
Møt meg bak herr Heos skredderi kl. 21.
Holder dette?
Du får tilbake rickshawen når jeg er ferdig.
Vent, sir.
Vær forsiktig, herr Jang.
Kanskje Jang Tae-sang brøt seg inn i Ongseong-sykehuset?
Stemmer.
Jeg, Jang Tae-sang, måtte verne forretningen og mine ansatte.
Selv om jeg var skadet, brøt jeg meg inn på Ongseong-sykehuset.
Jeg hørte at du skal bryte ut noen fra Ongseong-sykehuset.
Jeg vil hjelpe.
Du kan bli alvorlig skadet.
La meg hjelpe dere.
Jeg blir med.
Vi skal ikke på spasertur.
En av mine kamerater ble arrestert og sendt til sykehuset.
Du kan lete etter Myeong-ja. Bare få meg inn.
Jeg kan bare smugle Myeong-ja ut.
Du må ta deg ut av sykehuset selv.
Det er greit.
Om du skulle havne i trøbbel, blir jeg kanskje nødt til å la det fare.
Jeg skal ikke klandre deg.
Vennligst tenk over det en gang til.
Denne planen er for farlig.
Hør her.
Jeg er Jang Tae-sang!
Japanske kuler og sverd ser ikke forskjell!
Jeg smetter unna dem på egenhånd, så bare vær rolig.
Kom levende tilbake, herr Jang. Din favoritt-konjakk skal stå klar.
Vi drar.
Jeg risikerte livet, men…
Dette var ikke avtalen.
Du sa dere fant Myeong-ja, og sendte en beskjed. Hva er alt dette?
Når fluktruten var klar, og signalet gitt, skulle jeg lete etter henne.
Greit.
Vi kaller det en misforståelse.
Men hvorfor tok du med ungene?
Kjenner du dem?
-Nei. -Så hvorfor?
Hvorfor dro du med deg en flokk med unger du ikke kjenner?
For å redde dem.
Ellers vil alle dø.
Vi kan snakke senere.
To er døde allerede. Resten lager ikke lyd på en stund.
Ok, unger. Følg meg.
Her.
Kom, vi drar.
Hva har skjedd?
Vi ser ingen spor etter inntrengere.
Barna som rømte må ha gjort dette, sir.
Ikke bare stå der!
Splitt opp og finn de ungene! Sett i gang!
Ja, sir!
Hva foregår? Hvor er Myeong-ja?
Vet ikke.
Og hvem er de ungene?
Aner ikke.
De var i laboratoriet.
Laboratoriet? Har de et laboratorium?
Hvem er du?
Kwon Jun-taek, Tae-sangs venn.
Han fortalte meg om dere to.
Hvem er japaneren?
Han jobber på sykehuset.
Ser ikke ut som en soldat eller lege.
Kan vi stole på ham?
Å redde Myeong-ja er viktigst. Vi fokuserer på det enn så lenge.
Vi bør diskutere hva vi gjør med ungene først.
Men hva sa du om et laboratorium?
Jeg jobbet i en ammunisjonsfabrikk, før de fraktet meg hit.
De har gitt meg sprøyter hver dag.
Hva slags sprøyter? Hver dag?
Jeg vet ikke.
Jeg så bare at de andre barna døde, en etter en.
Noen har dødd av høy feber.
Andre døde i søvne.
Hver dag hørte jeg folk hyle i smerte…
De tryglet om å få leve.
De bare…
De ba om å få leve.
Jeg så det samme i Mandsjuria.
De drev med grusomme eksperimenter på mennesker.
Virker som de gjør det samme her.
Så?
Vil du fram til at Myeong-ja utsettes for det samme?
Kanskje.
Da kan vi ikke somle.
Venter vi lenger, kan noe skje med Myeong-ja.
Først må disse barna…
Det angår ikke meg.
Du skapte problemet, du løser det.
Skal du virkelig ignorere disse barna?
Jeg har mine egne problemer jeg må håndtere.
Om Ishikawa ikke får Myeong-ja,
mister jeg alt jeg eier, og alle jeg verdsetter.
Jeg kan ikke bry meg om fremmede, så ikke legg det ansvaret på meg.
Jeg risikerer ikke livet for dem.
Jeg skal finne Myeong-ja og få henne ut, forstått?
Vi finner dem ikke.
Kanskje de har forlatt fløyen.
Nei, vaktholdet er for tett.
Let grundigere.
De gjemmer seg et sted.
Barn er flinke til å leke gjemsel.
Her er det plass til to.
Ingen tid. De minste først. Du og du.
Og…
Hvorfor gjorde du det? Hva skremte deg?
Kom.
Den mannen… Hvem er han?
Hva er hans rolle på sykehuset?
Hvem er han?
Sachimoto.
Maleren dere lette etter.
Det er Sachimoto.
Hva er det?
En gave fra min datter.
Hun var kanskje 12 år.
Hun hadde lært å spikke.
Hennes mor og jeg fikk en hver.
Forresten, hvordan ble dere sporere?
Vi leter etter min kone, som forsvant for ti år siden.
Dette.
Tegnet du det for omtrent et år siden?
Ja.
Vet du hvem kvinnen er?
Når og hvor møtte du henne? Nei…
Vet du hvor hun er nå?
Hvordan kjenner du henne?
Hun er min mor.
Samme hva det er.
Bare fortell alt du vet om henne.
Vet du…
…hvor min mor er?
Rask, lydløs,
og farlig, eller hva?
Så vel som sterk.
Hvor mange flere kan du produsere?
Uvisst.
Det er mitt eneste vellykkede eksemplar så langt.
Alle de andre døde eller ble misdannede under prosessen.
Du må forbedre suksessraten.
Jeg vil vise keiseren det storslåtte resultatet snarest mulig.
Det holder for i dag. Før resten av fangene opp igjen.
Jeg har andre ting å ta meg av. Ha meg unnskyldt.
Send dem tilbake.
Beklager.
Jeg vet ikke.
Du sa du tegnet dette.
Ja, jeg tegnet det.
Men hvor hun er…
Det vet jeg ikke.
Vet du virkelig ikke?
Jeg har lett etter henne i ti år.
Over tre år i Mandsjuria.
Da jeg så denne tegningen dro jeg hit umiddelbart,
i håp om at tegneren visste hvor hun var. Men du vet ikke?
Sikker på at du ikke vet?
Beklager så mye.
Kan du kjøre rickshaw?
Jeg har gjort det et par ganger.
Kom.
Fra nå av
er du lederen.
Som mann
er det ditt ansvar å få disse ungene ut. Ok?
Nå skal vi leke gjemsel.
Så lenge dere er i rickshawen må ikke de japanske soldatene finne dere.
Vær helt stille. Klarer dere det?
Om dere ikke blir funnet, får dere en til i premie, ok?
Her.
Hva er planen?
Vi sender ungene ut.
Vi får det unnagjort først, frøken Yoon Chae-ok.
Hva?
Herr Sachimotos rom?
Ja, sir. Jeg hørte et barn skrike.
Herr Sachimoto.
Herr Sachimoto!
Åpne den!
Herr Sachimoto!
Hva er det?
Hvor skal du, herr Sachimoto?
Hvorfor spør du?
Noen barn har rømt fra laboratoriet nedenunder.
Og?
En av korporalene sier
han hørte barneskrik fra rommet ditt.
Jeg bare ryddet på rommet.
Kan vi se i vognen?
Se rett fram og løp.
Ikke nøl, ikke gi opp.
Og ikke stopp eller se deg tilbake når du drar ut porten.
Vent.
Vær selvsikker. Stå rett.
Du skal bare ut, akkurat som vanlig. Forstått?
Åpne porten!
Hei!
Fortell direktør Ichiro at gjesten fra Bonjeong er her.
Noe annet du vil undersøke?
Si meg,
skal jeg si fra til MP-ene hver gang jeg rydder fra nå av?
Nei. Beklager bryet, herr Sachimoto.
PANTELÅNER
Hent herr Gu, med en gang.
Ja, frue.
Og de andre barna? Hvor er de?
Du store. Ikke ett, men to?
Bare kom.
-Sånn, ja. -Det er bra.
Dere var flinke.
Godt gjort.
-Du var flink. -Dyktig jente.
Du store. To til?
Her, kom ut.
Fikk du den av mannen?
Vant vi, da?
Vant hva?
Gjemsel.
Han sa vi skulle få enda en boks med kjeks
om soldatene ikke fant oss.
Ja, dere vant.
Helt feilfritt.
Dere er nok sultne. Kom og få mat.
-Kom igjen. -Denne veien.
Halspulsåren ble kappet med ett kutt.
Det var en gutt i tenårene blant barna som rømte.
Nei. Morderen er dyktig med kniven.
Se om det er Joseon-pakk blant soldatene som var i laben.
Ja, sir! Med en gang!
Gjesten fra Bonjeong er her, sir.
Beklager at du måtte vente.
Det var noe jeg måtte håndtere.
Får jeg spørre hva du gjør her så sent, frue?
Jang Tae-sang.
Jeg tror han er her på sykehuset nå.
Dette vet vi foreløpig.
Det later til at Myeong-ja er fengslet i underetasje to.
Er det andre fra Joseon der også?
Det virker sånn.
Vi bør skynde oss. Det er tre timer til soloppgang.
Får vi ikke Myeong-ja ut før det, blir det trøbbel.
Forstått.
Skiftet mitt er snart over.
Jeg blir mistenkt om jeg ikke er tilbake i tide.
Jeg forstår.
Om dere finner fengselet, vennligst finn lillebroren min.
Han heter Oh Sang-deok. Tidlig i 20-årene, normalt høy.
En svart føflekk ved høyre øre, stor som en tommel.
Vær så snill.
Ja vel.
Vi skal lete.
Takk.
Jeg bør også si farvel her.
Jeg håper du finner det du leter etter.
Ok, vi bør sette i gang.
Dere to burde også dra.
Dere fant Sachimoto, men ikke det dere så etter.
Kontrakten er oppfylt,
så dere kan stoppe her.
Men jeg tar dette.
Vi lovte å få Myeong-ja ut.
Dere fant ut hvor hun er. Det er mer enn nok.
Du har holdt løftet ditt.
Vi skal holde vårt.
Som sagt, dere har gjort det.
Du er flink til å irritere folk.
Hvorfor må jeg gjenta meg selv?
Gjorde jeg det?
Jeg går først.
Prøv å ikke gå deg vill.
Vel…
Prøv å forstå.
Min datter tar løfter svært alvorlig.
Au…
Hva med dem?
Jeg forklarer senere.
Kom igjen.
Er du ok?
Hva mener du?
Skal vi klatre ned der?
Jeg ser ikke.
Vet du hvor den går?
Men i alle…
Ingen tid å miste.
Jeg skal se meg rundt, dere kan gå først. Kommer snart.
Jeg ser noen på sykehus-taket!
Undersøk det!
Hold øye med det.
Ja, sir!
Et lite overtråkk, det går bra.
Hva er dette for noe?
Denne veien.
FOR KOREAS UAVHENGIGHET
-Fortere! -Kom igjen!
Alarm!
-Vi rykker inn. Følg meg! -Ja, sir!
Opp med dere!
Du der, Joseon-pakk. Reis deg!
Vi har inntrengere. Smittevern-troppen, hent våpen og dra til laboratoriet.
Raska på!
Ja, sir!
Tilgi meg, Lady Maeda.
Noe lignende har aldri hendt før.
Beklager heftelsen.
De som tror de er feilfrie
blir ofte for selvsikre.
Uansett,
du må bevokte det jeg har overlevert til deg.
Til barnet er født
må hun ikke bli skadet
eller drept.
Men det vet du nok allerede.
Ja, Lady Maeda.
Jeg skal sørge for det.
Åpne.
Ut.
Ut, nå!
Dra henne ut.
Nei!
Spar meg!
Slipp!
Spar meg!
Hva skal vi gjøre?
Spar meg!
Spar meg! Jeg er gravid!
Vær så snill, spar barnet!
Om du vil leve, klapp igjen.
Ikke lag bråk, og vær stille.
Da er du trygg, iallfall til barnet er født.
Var det i underetasjen? Har inntrengeren kommet så langt ned?
Tror ikke det.
Sett alle innganger til laboratoriet under streng bevoktning.
Om en utenforstående har sett laboratoriet må de ikke komme ut i live.
Forstått?
Ja, sir!
De må ha funnet ut at vi er her.
Hvor kom skuddene fra?
Uansett, jeg tror ikke vi kan bruke rømningstrappen nå.
Så hva gjør vi?
Sachimoto viste meg en annen inngang.
Her.
Denne går til vaskeriet i underetasje to.
Den brukes til å sende operasjonsfrakker fra laboratoriet til vaskeriet,
men er stor nok til å romme et menneske.
Hvor er pauserommet?
Over gangen.
Rydd opp her. Raska på.
Er alt i orden?
Vær rask.
-Dere skal til neste etasje! -Ja, sir!
Kom igjen!
-Det er alarm! Vær skjerpet! -Ja, sir!
Vi går først.
Vi må skynde oss. Det er en soldat der oppe.
Jeg er ikke skadet, alt i orden.
Er du skadet?
Alt ok.
Er du ok?
Ikke rør dere!
Gi meg den.
Gi meg den!
Skitne Joseon-pakk!
Chae-ok!
Sir, hjelp meg!
Den tingen… Det monsteret…
Det er på vei opp!
Du holdt maska til tross for dette.
Holdt maska?
Viste mot, mener du.
Jeg var ikke uforsiktig, bare sikker på å vinne.
Jeg tror kompisen din har dratt.
Vi ble enige om å skille lag da vi kom oss inn.
Er du ok?
Kan ikke gi opp nå.
La oss finne Myeong-ja.
Vi bør skille lag.
Herr Jang, sjekk fengselet i underetasje to.
Jeg tar underetasje tre.
Jeg kan gjøre det.
Han er jo skadet. Bli med ham, og hjelp ham.
Far…
Gjør som jeg sier.
Da kan vi være effektive.
Vi møtes som avtalt om en time.
Om jeg er sen, ikke vent på meg, ok?
Vær forsiktig.
Du kan bli med ham. Jeg klarer meg.
Jeg takler det.
Følg meg.
Jeg hørte flere skudd i sted.
Hva mer tror du foregår her inne?
Bli her enn så lenge.
Tekst: Kristian Vilnes Opdahl