‫- היצור מגיונגסונג -‬
‫אימא אמרה לי פעם…‬
‫"אפשר ליצור כל כך הרבה צורות‬ ‫באמצעות חוט אחד.‬
‫"אז תדמייני לעצמך כמה צורות אפשר ליצור‬
‫"כששני אנשים נפגשים."‬
‫קשרי הגורל הבלתי צפויים האלה‬
‫מעצבים תבנית של חיים חדשים‬
‫ומנווטים את הכיוון שלהם,‬
‫למפגש אחד שנראה מקרי,‬
‫לימים, לתקופות ולחלל,‬
‫כולם מתחילים לנוע בכיוון מסוים, היא אמרה.‬
‫משיכה שנראית מעורפלת אך כה ברורה ומורגשת.‬
‫זה נוגד חישובים.‬
‫כוח לא ניתן לחישוב שסוחף אותך מהרגליים.‬
‫הוא מושך משיכה אינסופית‬ ‫עד ששניים נפגשים לבסוף כאחד.‬
‫היא אמרה לי שזהו כוחו של הגורל.‬
‫תסלחו לי.‬
‫איחרתי.‬
‫- היצור מגיונגסונג‬ ‫בין סיבתיות לגורל -‬
‫- פרק 4: החתמה -‬
‫מאיפה שוגרו הזיקוקים?‬
‫ממזרח לנמסאן,‬ ‫ליד בית החולים אונגסונג, המפקד.‬
‫בית החולים אונגסונג?‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫הם חייבים להיות כאן איפשהו!‬
‫תמצאו את הפושעים ששיגרו את הזיקוקים!‬
‫כן, המפקד!‬
‫כאן, המפקד!‬
‫שם!‬
‫זוזו!‬
‫איפה ג'אנג טה־סאנג עכשיו?‬
‫אני מתנצל, אדוני.‬
‫חשבתי שהייתי בעקבותיו, אבל…‬
‫איפה איבדת אותו?‬
‫בדרך למחוז השלישי של בונג'ונג.‬
‫לא, אני מזמין.‬
‫לא, אני אשלם.‬
‫איפה אנחנו…‬
‫היי.‬ ‫-מה הקטע?‬
‫היי, אתה!‬
‫תירגע.‬
‫אני רוצה התנצלות על זה!‬
‫היי, בוא נשתה עוד משקה.‬
‫האורך של השרוולים והמכנסיים לטעמך?‬
‫הם מתאימים באופן מושלם.‬
‫זה נראה טוב עליי, הסגנון הנועז הזה.‬
‫נפצעת, אדוני?‬
‫הריקשה?‬
‫מחכה מאחור.‬
‫תוכל לפנות מקום בריקשה‬ ‫כדי להכניס אדם פנימה?‬
‫מתי תצטרך אותה?‬
‫תפגוש אותי מאחורי המתפרה‬ ‫של מר האו בתשע הערב.‬
‫זה יספיק?‬
‫אדאג להחזיר את הריקשה ברגע שאסיים.‬
‫רק רגע, אדוני.‬
‫תשמור על עצמך, מאסטר ג'אנג.‬
‫האם יכול להיות‬
‫שג'אנג טה־סאנג נכנס לבית החולים אונגסונג?‬
‫בדיוק.‬
‫אני, ג'אנג טה־סאנג,‬
‫החלטתי לפרוץ לבית החולים אונגסונג‬
‫כדי להגן על החנות שלי ועל אנשיי‬ ‫למרות שנפצעתי.‬
‫שמעתי שאתה מוציא מישהי‬ ‫מבית החולים אונגסונג.‬
‫אני רוצה לעזור.‬
‫אתה עלול להיפצע קשה מאוד.‬
‫בבקשה, תן לי לעזור.‬
‫אני בא איתך.‬
‫אנחנו לא יוצאים לטיול.‬
‫נאמר לי שאחד מחבריי‬ ‫נעצר ונלקח לבית החולים.‬
‫לא אפריע לך למצוא את מיונג־ג'ה.‬
‫פשוט תכניס אותי.‬
‫מיונג־ג'ה היא האדם היחיד‬ ‫שאני יכול להוציא משם.‬
‫תצטרך למצוא דרך משלך לצאת מבית החולים.‬
‫אני מודע לכך.‬
‫אם במקרה תיתקל בצרות,‬
‫ייתכן שלא תהיה לי ברירה אלא להתעלם.‬
‫אני לא אנטור לך טינה.‬
‫בבקשה, תחשוב על זה, רק עוד פעם אחת.‬
‫התוכנית הזו מסוכנת מאוד.‬
‫תקשיבי.‬
‫אני ג'אנג טה־סאנג.‬
‫לכדורים ולחרבות יפנים לא יהיה אכפת מי אתה.‬
‫אני מנסה להגיד שאתחמק מהם בעצמי,‬ ‫אז אל תדאגי.‬
‫תחזור בחיים, מאסטר ג'אנג.‬
‫אני אכין את הקוניאק האהוב עליך.‬
‫קדימה.‬
‫סיכנתי את חיי בהתאם, אבל…‬
‫זה לא מה שהסכמנו עליו.‬
‫אמרת שמצאת את מיונג־ג'ה.‬ ‫אפילו שלחת לי פתק. אז מה כל זה?‬
‫ברגע שתמצא דרך לצאת מכאן ותשלח אות,‬
‫אז התכוונתי להוציא אותה.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫בואי נגיד שהייתה אי הבנה.‬
‫אבל מה הקטע להביא את הילדים האלה?‬
‫את מכירה אותם?‬
‫לא.‬ ‫-אז למה?‬
‫למה להביא איתך חבורה של זרים מוחלטים?‬
‫מה חשבת לעצמך? למה?‬
‫כדי להציל אותם.‬
‫אחרת כולם ימותו.‬
‫בואו נדבר אחרי שנרד מכאן.‬
‫שניים כבר מתים.‬
‫השאר לא יעשו רעש בזמן הקרוב.‬
‫בסדר, ילדים. בואו אחריי.‬
‫הנה.‬
‫קדימה.‬
‫בואו נלך.‬
‫מה אמרתם לגבי תאונה?‬
‫אין עקבות של זרים שפרצו פנימה.‬
‫הילדים שברחו בטח עשו את זה, המפקד.‬
‫אל תעמדו סתם!‬
‫תתפצלו ותמצאו את הילדים עכשיו! קדימה!‬
‫כן, המפקד!‬
‫מה זה? איפה מיונג־ג'ה?‬
‫את זה אני לא יודע.‬
‫ומי הילדים האלה, לכל הרוחות?‬
‫אין לי מושג.‬
‫הם היו במעבדה.‬
‫מעבדה?‬
‫יש להם מעבדה?‬
‫ומי אתה?‬
‫קוון ג'ון־טאק, חבר של טה־סאנג.‬
‫הוא סיפר לי על שניכם.‬
‫מי הבחור היפני?‬
‫הוא עובד בבית החולים.‬
‫הוא לא נראה כמו חייל או רופא.‬
‫אפשר לבטוח בו?‬
‫הצלת מיונג־ג'ה נמצאת בראש סדר העדיפויות.‬ ‫בואי נתמקד בזה בינתיים.‬
‫אני חושב שכדאי שנחליט קודם‬ ‫מה לעשות עם הילדים האלה.‬
‫אבל מה זו המעבדה שהזכרתם?‬
‫עבדתי במפעל תחמושת‬
‫לפני שנגררתי לכאן.‬
‫הם נתנו לי זריקות בכל יום.‬
‫אילו מין זריקות אלה יכולות להיות?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫פשוט ראיתי את הילדים האחרים‬ ‫מתים בזה אחר זה.‬
‫חלקם מתו לאחר שסבלו מחום גבוה.‬
‫אחרים מתו בשנתם.‬
‫בכל יום שמעתי אנשים צורחים בייסורים…‬
‫מתחננים שיצילו אותם.‬
‫הם לא הפסיקו…‬
‫הם לא הפסיקו לצעוק שיצילו אותם.‬
‫ראיתי משהו דומה במנצ'וריה.‬
‫הם ערכו שם ניסויים לא אנושיים על בני אדם.‬
‫נראה שהם עושים את אותו הדבר כאן.‬
‫אז מה?‬
‫את מנסה לומר‬
‫שמיונג־ג'ה עוברת משהו דומה?‬
‫אולי.‬
‫אז זו עוד סיבה לכך שלא נתמהמה.‬
‫אם נתעכב עוד, משהו עלול לקרות למיונג־ג'ה.‬
‫קודם, הילדים צריכים…‬
‫זה לא מעניין אותי.‬
‫את גרמת לבלגן הזה, אז את תטפלי בו.‬
‫אתה באמת מתכוון להתעלם מהילדים האלה?‬
‫יש לי עניינים חשובים יותר.‬ ‫אני מוצף בבעיות משלי.‬
‫אם לא אביא את מיונג־ג'ה לאישיקאווה,‬
‫אאבד את כל מה שיש לי ואת כל היקר לי.‬
‫אין לי זמן או סיבה לדאוג לזרים,‬
‫אז אל תנסי לגרום לי רגשות אשם.‬ ‫לא אסכן את חיי כדי להציל את הילדים.‬
‫אני פשוט אמצא את מיונג־ג'ה‬ ‫ואוציא אותה, הבנת?‬
‫אנחנו לא מוצאים אותם.‬
‫אולי הם כבר עזבו את המחלקה.‬
‫לא, היא שמורה מכדי‬ ‫שהם יוכלו לחמוק בקלות כזו.‬
‫תחפשו בצורה יסודית יותר.‬
‫הם כאן איפשהו.‬
‫ילדים טובים במחבואים, אחרי הכול.‬
‫זה אמור להכיל לפחות שניים.‬
‫אין זמן. הקטנים ביותר קודם. אתה ואת.‬
‫ו…‬
‫למה עשית את זה?‬
‫מה הפחיד אותך?‬
‫בואי הנה.‬
‫האיש הזה…‬
‫מי הוא?‬
‫מה בדיוק הוא עושה בבית החולים הזה?‬
‫מי הוא?‬
‫זה סצ'ימוטו.‬
‫הצייר שחיפשת.‬
‫זה הוא.‬
‫מה זה?‬
‫מתנה מהבת שלי.‬
‫היא הייתה בת 12, נראה לי.‬
‫היא בדיוק למדה גילוף בעץ‬
‫ונתנה לאימא שלה ולי אחד כל אחד.‬
‫דרך אגב, איך שניכם הפכתם לחוקרים?‬
‫אנחנו מחפשים את אשתי שנעלמה לפני עשר שנים.‬
‫זה.‬
‫ציירת את זה לפני כשנה?‬
‫כן.‬
‫אתה מכיר את האישה בציור?‬
‫איפה ומתי פגשת אותי? לא…‬
‫אתה יודע במקרה איפה היא עכשיו?‬
‫איך את מכירה אותה?‬
‫היא אימא שלי.‬
‫כל דבר יספיק.‬
‫תספר לי את כל מה שאתה יודע עליה.‬
‫אתה יודע…‬
‫איפה אימא שלי?‬
‫מהיר, שקט,‬
‫ומסוכן, נכון?‬
‫ויותר מכך, עוצמתי.‬
‫כמה עוד תוכל ליצור?‬
‫אני לא יודע.‬
‫זו הדגימה המוצלחת היחידה עד כה.‬
‫כל הדגימות האחרות מתו או התעוותו בתהליך.‬
‫עליך להגדיל את אחוזי ההצלחה.‬
‫אשמח להראות להוד מלכותו‬ ‫את התוצאה הנהדרת הזו בהקדם האפשרי.‬
‫סיימנו להיום. תחזירו את שאר האסירים למעלה.‬
‫יש לי עניין אחר לטפל בו.‬
‫תסלח לי.‬
‫קחו אותם.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני לא יודע.‬
‫אמרת שציירת את זה.‬
‫ציירתי את זה, כן.‬
‫אבל איפה היא…‬
‫את זה אני לא יודע.‬
‫אתה באמת לא יודע?‬
‫אני מחפשת אותה כבר עשר שנים.‬
‫יותר משלוש שנים במנצ'וריה.‬
‫כשראיתי את הציור הזה, חזרתי בלי להסס,‬
‫בתקווה שמי שצייר את זה ידע איפה היא.‬ ‫ואתה אומר שאתה לא יודע?‬
‫אתה בטוח שאתה לא יודע?‬
‫התנצלותי הכנה.‬
‫אתה יכול למשוך ריקשה?‬
‫עשיתי את זה הרבה פעמים.‬
‫בוא הנה.‬
‫מעכשיו,‬
‫אתה המנהיג.‬
‫כגבר,‬
‫זו האחריות שלך להוציא מכאן‬ ‫את הילדים האלה. בסדר?‬
‫אנחנו נשחק מחבואים עכשיו.‬
‫אל תיתנו לחיילים היפנים למצוא אתכם‬
‫עד שהריקשה תפסיק לזוז.‬
‫אסור לכם להשמיע קול.‬
‫אתם מסוגלים?‬
‫אם תנצחו ולא תיתפסו, אתן לכם עוד אחת כפרס.‬
‫אתם מסוגלים?‬
‫הנה.‬
‫מה התוכנית שלך?‬
‫נשלח את הילדים החוצה.‬
‫בואי נעשה את זה קודם, גברת יון צ'ה־אוק.‬
‫מה?‬
‫החדר של מר סצ'ימוטו?‬
‫כן, המפקד. שמעתי ילדה קטנה צורחת.‬
‫מר סצ'ימוטו.‬
‫מר סצ'ימוטו!‬
‫תפתח אותה!‬
‫מר סצ'ימוטו.‬
‫מה קרה?‬
‫לאן אתה הולך, מר סצ'ימוטו?‬
‫למה אתה שואל?‬
‫כמה ילדים ברחו מהמעבדה התת־קרקעית.‬
‫ו…?‬
‫אחד החיילים שלי אומר‬
‫הוא שמע צעקה של ילדה קטנה מהחדר שלך.‬
‫רק הוצאתי זבל מהחדר שלי.‬
‫אפשר להעיף מבט בתוך העגלה?‬
‫תסתכל קדימה ותרוץ.‬
‫אל תהסס ואל תתלבט.‬
‫אל תעצור ואל תביט לאחור‬ ‫כשתעבור את השער הראשי.‬
‫רגע.‬
‫תהיה בטוח בעצמך. תעמוד זקוף.‬
‫אתה פשוט יוצא בדרך‬ ‫שבה אתה אמור לצאת, אתה שומע?‬
‫תפתחו את השער!‬
‫היי!‬
‫תודיע למנהל איצ'ירו‬ ‫שהאורחת מבונג'ונג הגיעה.‬
‫כן, המפקד!‬
‫יש עוד משהו שאתה רוצה לבדוק?‬
‫תגיד לי,‬
‫האם מעכשיו עליי להודיע למשטרה הצבאית‬ ‫בכל פעם שאני מנקה את החדר שלי?‬
‫לא. אני מתנצל על הטרחה, מר סצ'ימוטו.‬
‫- חנות משכון -‬
‫תביא את מר גו לכאן מייד.‬
‫כן, גברתי.‬
‫ושאר הילדים? איפה הם?‬
‫בחיי. לא אחת, אלא שתיים.‬
‫צאו החוצה.‬
‫יופי.‬ ‫-כל הכבוד.‬
‫הייתן מעולות.‬ ‫-הייתן מעולות.‬
‫עבודה טובה.‬
‫כל הכבוד.‬ ‫-ילדה טובה.‬
‫בחיי. עוד שניים?‬
‫בואו, צאו החוצה.‬
‫האיש נתן לך את זה?‬
‫באמת ניצחנו?‬
‫ניצחתם במה?‬
‫במחבואים.‬
‫הוא אמר שהוא ייתן לנו עוד קופסת עוגיות‬
‫אם החיילים היפנים לא יתפסו אותנו.‬
‫כן. נכון, ניצחתם.‬
‫אין ספק לגבי כך.‬
‫אתם בטח רעבים.‬
‫בואו נביא לכם קצת אוכל.‬
‫קדימה.‬ ‫-קדימה.‬
‫בואו מכאן.‬
‫עורק הראש נקטע במכה אחת.‬
‫היה נער מתבגר בין הילדים שנמלטו.‬
‫לא.‬
‫הרוצח יודע להשתמש בסכין.‬
‫תבדקו אם היו ג'וסונים‬ ‫בין החיילים שנכנסו למעבדה.‬
‫כן, המפקד. מייד, המפקד!‬
‫האורחת מבונג'ונג הגיעה, המפקד.‬
‫אני מתנצל שנאלצת להמתין.‬
‫נאלצתי לטפל בכמה עניינים.‬
‫אפשר לשאול למה את כאן בשעה כזאת, גברתי?‬
‫ג'אנג טה־סאנג.‬
‫אני מאמינה‬
‫שהוא נמצא בתוך בית החולים כרגע.‬
‫בהתבסס על המידע שלנו,‬
‫נראה שמיונג־ג'ה כלואה כאן,‬ ‫בכלא התת־קרקעי בקומה השנייה.‬
‫יש שם עוד אנשים מג'וסון?‬
‫ככה זה נראה.‬
‫כדאי שנמהר.‬
‫נותרו רק שלוש שעות עד עלות השחר.‬
‫אם לא נוציא את מיונג־ג'ה לפני כן,‬ ‫העניינים יסתבכו.‬
‫הבנתי.‬
‫המשמרת שלי מסתיימת בקרוב.‬
‫הם יחשדו בי אם לא אחזור בזמן.‬
‫כן. אני מבין.‬
‫אם תגיעו לכלא התת־קרקעי,‬ ‫בבקשה, תמצאו גם את אחי הקטן.‬
‫שמו או סאנג־דוק.‬
‫הוא בשנות ה־20 לחייו וגובהו ממוצע.‬
‫יש שומה שחורה בגודל אגודל‬ ‫ליד אוזנו הימנית.‬
‫בבקשה, תמצאו אותו.‬
‫אני מבטיחה לך.‬
‫אנחנו נחפש אותו.‬
‫תודה.‬
‫גם עליי להיפרד מכם כאן.‬
‫אני באמת מקווה שתמצאו את מה שאתם מחפשים.‬
‫טוב. גם אנחנו צריכים ללכת.‬
‫כדאי שגם שניכם תלכו עכשיו.‬
‫מצאתם את סצ'ימוטו‬ ‫אבל לא השגתם את מה שחיפשתם.‬
‫הגענו לסוף החוזה שלנו,‬
‫אז אתם יכולים לעצור כאן.‬
‫עם זאת,‬
‫אני אקח את זה.‬
‫הבטחנו להחזיר את מיונג־ג'ה.‬
‫גיליתם את מקום הימצאה. זה די והותר.‬
‫קיימת את הבטחתך.‬
‫אז גם אנחנו נקיים את שלנו.‬
‫כפי שאמרתי, כבר קיימתם את הבטחתכם.‬
‫יש לך כישרון לעצבן אנשים.‬
‫למה אתה תמיד מכריח אותי לחזור על עצמי?‬
‫זה מה שעשיתי?‬
‫אני אוביל את הדרך.‬
‫תנסה לא ללכת לאיבוד.‬
‫טוב…‬
‫תסלח לה, בבקשה.‬
‫הבת שלי מתייחסת להבטחות ברצינות רבה.‬
‫כן, טוב…‬
‫לעזאזל.‬
‫מה יש לאנשים האלה?‬ ‫-אני אסביר אחר כך.‬
‫קדימה.‬
‫אתה בסדר?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אנחנו אמורים לרדת כאן?‬
‫אני לא רואה כלום.‬
‫את יודעת בכלל לאן זה מוביל?‬
‫למען השם!‬
‫אין לנו זמן לבזבז.‬
‫אני אסתכל מסביב, אז תרד קודם.‬
‫אני כבר אגיע.‬
‫אני רואה מישהו על הגג של המחלקה.‬
‫נא לבדוק!‬
‫תשגיח על זה.‬
‫כן, המפקד!‬
‫נקעתי מעט את הקרסול, אבל אל דאגה.‬
‫מה לכל הרוחות…‬
‫מכאן.‬
‫- למען עצמאותה של קוריאה -‬
‫מהר!‬ ‫-זוזו!‬
‫רוצו!‬
‫זה מקרה חירום!‬
‫אנחנו נכנסים. בואו אחריי!‬
‫כן, המפקד!‬
‫קומו!‬
‫אתה שם, ג'וסוני. תעמוד!‬
‫יש לנו פולש.‬
‫המחלקה לבקרת מחלות,‬ ‫התחמשו וצאו למעבדה התת־קרקעית.‬
‫תתחילו לזוז!‬
‫כן, המפקד!‬
‫סליחה, ליידי מאדה.‬
‫דבר כזה מעולם לא קרה.‬
‫אני מתנצל על אי הנוחות.‬
‫אלה שרואים בעצמם מושלמים‬
‫מורידים מגננות בקלות רבה יותר.‬
‫בכל מקרה,‬
‫אני מתעקשת שתשמור בבטחה‬ ‫על מה שהפקדתי בידיך.‬
‫עד שהתינוק ייוולד,‬
‫אסור לפגוע בה‬
‫או להרוג אותה.‬
‫אבל אני בטוחה שאתה כבר מודע לכך.‬
‫כן, ליידי מאדה.‬
‫אטפל בזה מייד.‬
‫תפתח את זה.‬
‫צאי החוצה.‬
‫החוצה. עכשיו!‬
‫תגררו אותה החוצה.‬
‫לא!‬
‫אני לא רוצה למות! בבקשה, אל תהרגו אותי!‬
‫תעזבו! תעזבו אותי!‬
‫אל תהרגו אותי! בבקשה!‬
‫מה יקרה לנו עכשיו?‬
‫תחוסו עליי!‬
‫בבקשה, אל תהרגו אותי!‬
‫הצילו!‬
‫בבקשה, אני מתחננת. אני בהיריון!‬
‫בבקשה, תחוסו על הילד!‬
‫תירגעי אם את רוצה לחיות.‬
‫אל תעשי בלגן ותשתקי.‬
‫כך תהיי בטוחה,‬ ‫לפחות עד שהתינוק שלך ייוולד.‬
‫זה הגיע מהקומות התחתונות?‬ ‫הפולש כבר הגיע רחוק כל כך?‬
‫אני לא חושב.‬
‫מעתה והלאה, תפקחו ותשמרו‬ ‫על כל שביל שמוביל למעבדה התת־קרקעית.‬
‫אסור שאף אדם זר שראה את המעבדה התת־קרקעית‬
‫יצא מהמקום הזה בחיים.‬
‫מובן?‬
‫כן, המפקד!‬
‫הם בטח גילו שאנחנו בפנים.‬
‫מה היו היריות האלה?‬
‫לא משנה מה הן היו,‬ ‫אני לא חושבת שנוכל להשתמש במדרגות החירום.‬
‫אז מה נעשה עכשיו?‬
‫סצ'ימוטו הראה לי דרך אחרת.‬
‫הנה.‬
‫זה מוביל לחדר הכביסה במרתף בקומה השנייה.‬
‫משתמשים בזה לשליחת חלוקי חדר ניתוח‬
‫מהמעבדה התת־קרקעית לחדר הכביסה,‬
‫אבל זה רחב מספיק כדי שאדם יוכל לעבור.‬
‫איפה חדר המנוחה?‬
‫ממש ממול.‬
‫תנקו את זה. זוזו.‬
‫אתה בסדר?‬
‫תמהר.‬
‫כולכם, לקומות האחרות!‬ ‫-כן, המפקד!‬
‫תתחילו לזוז!‬
‫זה מקרה חירום! תתאפסו על עצמכם.‬
‫כן, המפקד!‬
‫בואו נתקדם.‬
‫עלינו למהר.‬
‫חייל עלה עלינו. קדימה.‬
‫לא נפצעתי. אני בסדר. בסדר גמור.‬
‫נפצעת?‬
‫אני בסדר.‬
‫את בסדר?‬
‫אל תזוזו!‬
‫תביא לי את זה.‬
‫תביא לי את זה!‬
‫ממזר ג'וסוני מלוכלך!‬
‫צ'ה־אוק!‬
‫המפקד, בבקשה תעזור!‬
‫הדבר הזה… היצור הזה…‬
‫הוא בדרך לכאן!‬
‫אז הצלחת לשמור על תעוזה במצבך.‬
‫תעוזה?‬
‫יותר כמו אומץ.‬
‫לא הייתי פזיז, פשוט הייתי בטוח שאוכל לנצח.‬
‫אני חושב שהחבר שלך כבר ברח.‬
‫הסכמנו לנוע בנפרד אחרי שניכנס.‬
‫אתה תהיה בסדר?‬
‫אני יציב כסלע.‬
‫בואו נלך למצוא את מיונג־ג'ה.‬
‫כדאי שנתפצל כאן.‬
‫מאסטר ג'אנג,‬ ‫תבדוק את הכלא התת־קרקעי בקומה השנייה.‬
‫אני אלך למרתף בקומה השלישית.‬
‫אני ארד למטה במקום.‬
‫את לא רואה שהוא פצוע?‬
‫תישארי לצידו ותעזרי לו.‬
‫אבא.‬
‫תעשי מה שאני אומר.‬
‫כך נוכל כולנו לנוע ביעילות.‬
‫ניפגש במקום שקבענו בעוד שעה.‬
‫אם אאחר, אל תחכו לי. את מכירה את הנוהל.‬
‫תיזהרי.‬
‫את יכולה ללכת איתו. אני אהיה בסדר.‬
‫אני אסתדר לבד.‬
‫בוא אחריי.‬
‫שמעתי די הרבה יריות קודם.‬
‫את חושבת שמשהו קורה במקום הזה?‬
‫תישאר כאן בינתיים.‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬