Godine 2016. bili smo na plaži.
Došli smo na plažu i htjeli malo pročešljati.
Nikad ne znate što ćete naći.
Obično prvo pogledam čega ima među naplavinama.
Na plaži smo bili tek nekoliko minuta,
a primijetio sam tenisicu.
Pronašao sam štap, podigao tenisicu i bacio je na plažu.
Primijetio sam da su u njoj ljudski ostaci.
Kad pretražujete plažu, nađete tenisice, rukavice ili jakne.
Ne očekujete da ćete naći nečije stopalo.
Stavio sam je u posudu, poklopio i odnio u kamionet.
Odvezli smo se do pivnice gdje imaju telefon i pozvali policiju.
- Pitali su gdje smo bili. - Gdje smo je našli.
Da. Onda su nam rekli da pričekamo.
Čekali smo da dođu.
Uzeli su tenisicu i postavili mi gomilu pitanja.
Dva tjedna poslije javili su mi da su pronašli još jednu tenisicu.
Naša je bila 11. po redu.
A onda se nisu javljali dok nisu našli još jednu.
Na vijestima smo čuli o tenisicama sa stopalima koja se pojavljuju na plaži.
Bizaran, dugotrajan misterij dobio novi nastavak.
Na obali Tihog oceana pronađeno još jedno stopalo.
Policija kaže da u većini slučajeva ne sumnja na nasilnu smrt.
Nema razloga za brigu.
Ne znam vjerujem li u tu teoriju.
ČUDNI DOSJEI OTVARAJU NOVA PITANJA
NERAZJAŠNJENI DOSJEI
Sališko more nalazi se između države Washington i Britanske Kolumbije.
Popularno je odredište za turiste i one koji pretražuju plaže
u potrazi za naplavinama, školjkama i izgubljenim blagom.
No 2007. godine
nalazili su i više nego što su očekivali.
Mediji su počeli izvještavati o jezivim otkrićima,
a stručnjaci su se pitali što je uzrok ovog čudnog fenomena.
MOGUĆI SCENARIJI
ZAŠTO NALAZE TOLIKO STOPALA NA OBALAMA SALIŠKOG MORA?
Dame i gospodo, Sališko more.
Mjesto pronalaska odsječenih stopala.
U daljini vidite Zaljevsko otočje.
A rijeka Fraser dolazi iz unutrašnjosti Britanske Kolumbije.
Ondje se vidi otok Vancouver,
a ako krenemo prema jugu,
doći ćemo do otočja San Juan u državi Washington.
I ondje su na obali pronađena stopala.
Nastavimo li prema jugu, stižemo do zaljeva Puget Sound i Seattlea.
Ondje počinje američki dio ovog misterija.
Ja sam odvjetnik iz Kanade.
No onda sam napisao roman, a uspjeh tog romana
omogućio mi je da napustim pravo.
Pojava stopala na obalama poklapala se s radnjom moje knjige Vrata smrti.
U mojoj knjizi pronalaze raskomadana tijela
na obalama Zaljevskog otočja u Sališkom moru.
Je li fikcija čudnija od stvarnosti ili stvarnost od fikcije?
Prvo je stopalo nađeno 20. kolovoza 2007.
Muško desno stopalo, broj 45.
Drugo je nađeno samo šest dana poslije.
I to je bilo muško desno stopalo, broj 45.
Kad se pojavilo treće 8. veljače 2008., to je bilo muško desno stopalo, broj 44.
Četvrto je nađeno 22. svibnja 2008.
Žensko lijevo stopalo u tenisici.
Pa 16. lipnja 2008. muško lijevo stopalo u tenisici.
Pet stopala u jednoj godini
i priča je dobila međunarodne razmjere.
Tijekom godina pronađeno je 21 stopalo.
Od toga 15 u Kanadi i šest u Sjedinjenim Državama.
Od 2019. godine više ih nema.
Vjetrovi na Sališkom moru sve otpušu na obalu.
Profesor sam na Fakultetu za oceanografiju sveučilišta Washington u Seattleu.
Iznenađujuće velik broj stopala u tenisicama
u posljednjem je desetljeću pronađen na ovdašnjim plažama.
Prije se to nije događalo?
Ne znam.
Dizajn tenisica posljednjih se desetljeća promijenio.
Tenisice su danas glomaznije.
Sadrže više pjene i dobro plutaju.
Budući da su stopala bila u tenisicama,
nisu ostala na dnu oceana.
Možda je lako dokazati kako su stopala završila na obali,
ne znamo zašto su se uopće našla u moru.
Forenzičari su obavili DNK analizu svih stopala.
DNK testiranjem utvrdili bi tko su žrtve,
ali ne možete pobjeći od činjenice
da se to događa samo ovdje u kratkom periodu.
Tajanstvenost ovog slučaja privukla je brojne medije.
Sve su pomno pratili ne bi li otkrili nešto novo.
Kao što možete pretpostaviti, svi se pitaju
zašto se stopala pojavljuju baš u tom trenutku,
na tako malom području i u kratkom periodu.
Na internetu mnogi dijele svoje teorije.
Radi li se o nečem nadnaravnom ili sasvim stvarnom?
Mnogo je različitih scenarija.
Radio sam kao ribar
i ovdje nema mnogo velikih morskih pasa koji bi mogli to učiniti.
Nikad nisam čuo da je ikoga napao kit ubojica, ali moguće je.
U SAD-u je 2015. godine zabilježeno 59 napada morskih pasa.
Nikad ih nije bilo više.
Međutim, napadi morskih pasa blizu Kanade iznimno su rijetki.
Iako su 2023. dospjeli na naslovnice zbog potapanja brodova,
orke u Sališkom moru viđene su samo kako napadaju druge morske životinje.
No vreba li ispod površine još jedan grabežljivac?
IMA LI MORSKA NEMAN VEZE S PRONAĐENIM STOPALIMA?
Dolazim na ovu plažu već 50 godina.
Bio je prosinac. Oblačan dan.
Bilo je malo tiše nego inače.
Pola sata sam šetala uz ocean
sjela sam sa svoja tri psa kako bih se odmorila.
Htjela sam svojoj velikoj kujici nešto baciti u vodu jer obožava to,
ali nije htjela ući.
Svi su se sakrili iza mene.
Onda sam vidjela da izlazi nešto poput glave.
Još uvijek mislim da je to bila glava golemog morskog lava.
No ostatak tijela bio je preuzak za morskog lava ili tuljana.
Kako to najbolje opisati? Izgledalo je poput zmije.
Izbočina, pa voda. Pa još jedna izbočina,
pa opet voda. I opet izbočina.
Počelo se micati.
Glava je išla lijevo-desno.
Gledalo je prema meni.
Uplašila sam se i pomislila: „Što je ovo, dovraga?”
U ovim se krajevima spominju slični susreti
koji stoljećima zbunjuju moreplovce i lokalno stanovništvo.
Indijanci vjeruju da su morske zmije nekoć živjele u Sališkom moru.
Bile su jače i brže od orki.
Neki vjeruju da postoje i danas.
Zabilježeno je 235 navodnih susreta
između 1880. i 2010. godine.
Ja sam John Kirk, predsjednik Znanstvenog kriptozoološkog kluba Britanske Kolumbije.
Umirovljeni sam policajac
s oko 19 godina staža.
Istrage su mi u krvi.
Ako mislite da u oceanu nema čudnih bića, nemate pojma o čemu govorite.
Ako smo istražili oko šest posto oceana, još 94 % ostaje neistraženo.
Naš su klub osnovali Jim Clark i Paul LeBlond.
Paul LeBlond bio je moj prijatelj i susjed.
Poznavala sam Paula godinama. Bio je kriptozoolog.
Ne vjerujem u morska čudovišta i zmije.
No tog sam dana pomislila da imam zanimljivu priču za Paula.
„Kripto” na grčkom znači „skriven”.
Ovo je skrivena zoologija.
Životinje koje su skrivene od popisa i identifikacije.
Posljednjih je godina povezuju s nadnaravnim.
Nazivaju nas „lovcima na čudovišta”.
Želimo istražiti životinje koje još nisu popisane i identificirane,
osobito u Sališkom moru.
Među Indijancima postoji mnogo saznanja iz prošlosti
vezanih uz morske zmije.
Indijanci koji su živjeli uz obalu
živjeli su od mora.
Često su spominjali morsko biće koje se kretalo lijevo-desno.
Biće je imalo ime.
Zvalo se Haietlik.
Često se susreće.
Mnogi su ga Indijanci vidjeli uživo.
Viđamo ga na brojnim predmetima iz Britanske Kolumbije.
Često je i na kanuima i bubnjevima.
Neke nisu vidjeli samo Indijanci,
već i europski doseljenici koji su došli ovamo.
Pri nedavnim se susretima s morskom zmijom koristi termin cadborosaurus.
Priča o cadborosaurusu počinje oko 1800. godine.
Mnogi brodovi koji su plovili ovuda
prijavili su susrete s morskim zmijama.
Spomenut ću biće koje su kitolovci izvukli iz želuca ulješure
u srpnju 1937. godine u Naden Harboru.
Imamo nekoliko zagonetnih fotografija.
Poslali su ih u središnji ured tvrtke u Bellevue u državi Washington.
Lokalne novine bile su dovoljno mudre da onamo pošalju novinara.
Rekao je: „Ovo me zbunjuje. Nemam pojma što je to.”
Evo ga. Ima glavu poput deve,
grivu i dugačko zmijoliko tijelo.
Evo još jedne slike tog stvorenja u boji.
Vrlo slična perspektiva.
Tijelo ovog stvorenja prekriveno je dlakama.
Koža mu nije zelena, ali anatomski je točno.
Kao i ovo.
Vidi se koliko je cadborosaurus fleksibilan
jer su ga vidjeli da se izvija na sve moguće načine.
Možda postoji morska zmija ili morsko čudovište ili...
Kako ih zovu? Cado-nešto. Ne znam.
Vidjela sam neko stvorenje i opisala ga.
Možda je stvarno,
a možda su te izbočine plod moje mašte.
Tko zna?
Nemam pojma. Bilo je čudno.
Živimo na čudnom mjestu.
Prvi sam put čuo za pronađena stopala oko 2010. godine
jer sam tada još radio u policiji.
Šire se brojna nagađanja.
Vidio sam kako pišu:
„Stopala se pojavljuju jer cadborosaurus napada i ubija ljude.”
Ne postoji slučaj da je cadborosaurus nekoga napao i raskomadao
da bi mu stopala završila na obali.
Volio bih da ta stvorenja postoje.
Volio bih da postoje Saskvač i Jeti.
Možda su mitska bića upletena u ovaj slučaj,
ali ostajem kod čudovišta među ljudima.
Dok su neka nagađanja rezultat bujne mašte,
druge se teorije temelje na stvarnim čudovištima među nama.
PRIPADAJU LI STOPALA ŽRTVAMA SERIJSKOG UBOJICE?
Kad god pronađu novo stopalo,
morate se zapitati zašto se to događa.
Kako objasniti činjenicu da se to događa samo ovdje?
Povezanost zločina omogućava vam da sagledate sve aspekte slučaja
i otkrijete koje je žrtve ubio isti ubojica.
Sve žrtve označite na karti.
Riječ je o stopalima.
Sužavamo područje na kojem ubojica djeluje.
Internetski detektivi i mediji ukazali su na poznatog serijskog ubojicu
koji bi mogao biti odgovoran.
Postojao je serijski ubojica, Robert „Willy” Pickton,
koji je hvatao prostitutke u Vancouveru kasnih 90-ih.
Farmer psihopat dolazio je u Vancouver i hvatao žrtve na ulici.
Onda bi ih odvezao nekoliko kilometara na svoju farmu svinja.
Ondje ih je ubijao, mljeo
i njihovim mesom hranio svinje.
Bilo je na svim vijestima.
U mljevenom mesu na farmi otkriven je DNK ubijenih žena.
Uhićen je u veljači 2002. godine
i naposljetku je osuđen.
Priznao je da je ubio 49 žena.
Bio je uzrujan što ih nije ubio 50 prije negoli je uhvaćen.
Picktonova farma nalazila se tri kilometra od rijeke Pitt
koja se ulijeva u Sališko more.
Gotovo je nemoguće da toliki nestanu, a da nije upleten serijski ubojica.
Nakon što se na malom području pojavilo toliko stopala,
postavilo se pitanje je li riječ o serijskom ubojici.
Oba slučaja imaju statističku anomaliju,
pa je pitanje je li Pickton odgovoran.
Međutim, Pickton je ciljao žene,
a nađena su stopala pripadala i muškarcima i ženama.
Žrtve su nestajale dugo nakon što je Pickton uhićen,
pa neki nagađaju da je odgovoran nepoznati serijski ubojica.
U to je vrijeme ta teorija imala smisla.
Pozvali su me na radio da kažem što mislim o tomu.
Budući da sam odvjetnik, mogu govoriti o serijskim ubojicama,
a napisao sam i roman koji je predvidio te zločine.
Morate uzeti u obzir teoriju da bi ovo moglo biti djelo serijskog ubojice
koji zasad nije otkriven.
U svakom slučaju u kojem se sumnja na serijskog ubojicu,
treba vam pomoć forenzičara.
Suvoditeljica sam Centra za forenzička istraživanja.
Kontaktirao me mrtvozornik i tražio da istražim nekoliko slučajeva.
Vršila sam pokuse na moru.
U more sam stavljala lešine svinja kao zamjenu za ljude
i snimala da vidim što će se zbiti.
Kad je viša razina kisika,
tijelo može izdržati tjednima, a u nekim situacijama i mjesecima.
Zatim smo otišli u Sališko more u kojem je normalna razina kisika.
Ustanovili smo da su od leševa ostali kosturi za tri i četiri dana.
Ušle su životinje koje su se hranile.
Svi znate da su kosti šake, zapešća i stopala vrlo slične.
Tu je milijun malih kostiju.
Kad se maknu koža, mišići i tetive,
ostanu samo kosti koje će se odvojiti.
Ispod površine vode
tijelo se raspadne, a stopala se odvoje.
To je prirodni fenomen.
Kažete li da je „odsječeno”, implicirate da je netko kriv.
No nije bilo tragova posjekotina.
Medijima se sviđa ta teorija
jer zvuči dramatično i zastrašujuće da netko ljudima odsijeca stopala.
Kako bi umirili ljude, patolozi su zato jasno rekli
da su se stopala sama odvojila od tijela i da nema nikakvih tragova rezanja.
Koliko sam shvatila iz njihova izvješća,
kod većine žrtava čija su stopala pronađena u kanadskom dijelu
radi se o nesretnom slučaju ili samoubojstvu.
Od 21 pronađenog stopala, identificirano je više od polovice.
Neki su bili ribari.
Možda je riječ o nesreći na moru.
Znamo da su neke od žrtava bile depresivne.
Znamo da je barem jedna od njih skočila s mosta.
Ako skočite s mosta u tenisicama,
stopalo će se s vremenom odvojiti.
Mediji su prenijeli izjavu policije
da nije riječ o ubojici koji odsijeca stopala.
Radi se o nesretnim slučajevima ili samoubojstvima.
Međutim, nemoguće je isključiti nasilnu smrt
kad su pronađena samo stopala.
Nije ustanovljena veza među žrtvama, ali neke nisu identificirane.
Imate li samo stopalo, a ne znate tko je to, nemate pojma.
Stopalo možda nije odrezano, ali zašto bi bilo ako je riječ o ubojstvu?
To nije dio tijela koji bi bio ozlijeđen.
Drugdje biste mogli imati bilo kakvu ozljedu
što ne bi utjecalo na stopala. Nemate pojma što se dogodilo prije smrti.
Ako stalno ponavljate da ne postoji ljudski faktor,
sa svakim novim stopalom gubite vjerodostojnost.
Ako nije kriv ubojica samotnjak,
možda je riječ o skupini opasnih kriminalaca.
Kad je 2007. godine sve počelo, vlasti su objavile
da je kriminal povezan s drogom kod granice porastao za 156 %.
Osobito blizu Sališkog mora.
Mnogi na internetu i u medijima zapitali su se
pripadaju li stopala žrtvama obračuna bandi.
Ovdje je oduvijek bilo bandi
i stalno se pojavljuju nove bande,
a na tržište dolaze nove droge.
Kad trgovina drogom pođe po zlu i nekoga ubiju,
kako se bolje riješiti tijela nego baciti ga u Sališko more?
PRIPADAJU LI STOPALA ŽRTVAMA OBRAČUNA TRGOVACA DROGOM?
Antonio Neill moj je sin jedinac.
Tony je imao 22 godine kad je nestao u sjevernom Everettu
blizu rijeke Snohomish.
Bio je veselo, živahno dijete.
Volio je sportove, skateboard i snowboard. Svirao je gitaru.
Imao je dosta prijatelja koji su bili uzorni,
ali imao je i druge prijatelje koji su se drogirali.
Napili bi se i bježali iz škole.
Nakon toga počeo je uzimati teže droge poput heroina i metamfetamina.
Kad je uzimao teže droge,
mislim da nije znao što radi.
U jednom je trenutku zbog droge završio u zatvoru.
Kad je izašao, došla sam po njega i cijeli smo dan bili zajedno.
Bio je na šišanju.
Navečer sam ga pitala što planira.
Posudila sam mu mobitel da se javi prijateljima.
Jedan mu se javio.
Antonio ga je pitao može li spavati kod njega, a on je pristao.
Došao je k nama. Vozio je crni Jeep Cherokee.
Mislila sam da to ne bi trebalo biti problematično.
Zagrlila sam sina i poljubila ga na rastanku.
Sljedećeg jutra nazvala me najbolja prijateljica Jessica.
Antonijev prijatelj joj se javio jer je hodao s njezinom kćeri,
pa su se otprije poznavali.
Javio joj se i rekao da ga je Antonio napao.
Sad mu u bolnici pružaju pomoć.
Bila sam izvan sebe.
Pomislila sam da se Antonio možda opet drogirao,
uzeo nešto loše i nije znao što radi.
No čitav je mjesec u zatvoru bio čist.
Nije imao priliku danima biti budan na metamfetaminima.
Bilo mi je jako čudno.
No Antonijev je prijatelj završio u bolnici.
Vozila sam se uokolo i tražila ga.
Nisam znala gdje je. Nije mi se javio.
Znao je moj broj, znao je gdje živimo. Došao bi kući.
Poslao bi mi poruku. Bila sam izvan sebe.
Prošao je tjedan, a ja još šizim.
Možda se skriva, možda je doista to učinio,
možda se boji kontaktirati me,
pa sam nazvala policiju i prijavila nestanak.
Droga je velik problem u Everettu.
Droge su oduvijek prisutne.
Od metamfetamina, kokaina, heroina, a sad je tu i fentanil.
Bio sam na čelu Odjela za teške zločine.
Pročitao sam izvješće o nestaloj osobi od 28. prosinca 2016. godine.
Javila se majka nestale osobe.
Jenny Neill.
Nestala osoba bio je Antonio Neill.
Nije bilo mnogo informacija, osim da ga je posljednji put vidjela
dvanaestog prosinca 2016. godine.
Antonio je bio kod prijatelja koji je živio u kući u Everettu.
Prijatelj je otišao u lokalnu bolnicu zbog ubodnih rana.
Počeo sam proučavati slučaj
i saznao da je optužio Antonija da ga je izbo,
ali nije htio razgovarati s policijom.
To mi je bilo zanimljivo.
Bilo je to dan prije nego što je Jenny posljednji put vidjela sina.
Saznao sam da u toj kući žive osobe povezane s drogom.
Može se nagađati što se dogodilo.
Bilo je jasno da se Antonio družio s osobama s kojima možda nije trebao.
To nas je zabrinulo i morali smo istražiti.
Razgovarala sam s njegovim prijateljem. Rekao mi je da se ne brinem. Naći će ga.
No odbio je razgovarati s policijom.
Počeo je dijeliti Antonijeve stvari umjesto da ih vrati meni.
Detektiv Walvatne počeo je s ispitivanjima.
No čitavo vrijeme javljali su se ljudi i govorili da su vidjeli Antonija.
Nakon nekoliko tjedana, sredinom siječnja,
dobila sam poruku od jednog od cimera iz kuće.
Rekao je da su Antonijeva prijatelja izbacili iz kuće.
Dok su čistili sobu, vidjeli su krv po cijeloj sobi.
Taj cimer rekao mi je da je Antonijevom prijatelju rekao:
„Antonio te izbo nožem, prebij ga.”
Cimer tvrdi da je Antonijev prijatelj rekao:
„Riješio sam to.”
S tim saznanjem, policija je otišla pretražiti kuću.
Potvrdili su da su u kući pronašli tragove krvi.
Krvi je bilo i na madracu,
ali ništa nije odgovaralo Antonijevoj DNK.
Bez uvjerljivih dokaza
policija je zatvorila istragu ubojstva,
a šerifov ured nastavio je istraživati slučaj nestale osobe.
Radili smo na ovom slučaju dvije i pol godine.
Uvijek smo vjerovali da se Antoniju dogodilo nešto sumnjivo.
Osjetite kad vaš sin više nije s vama.
Nisam se mogla riješiti tog osjećaja.
Osjećala sam to u želucu.
Prvog siječnja 2019. godine
jedan je gospodin bio na otoku Jetty blizu Everetta.
Ljeti je vrlo popularan.
Ljudi dolaze ovamo i uživaju na plaži.
Taj je gospodin šetao po plaži
i naišao je na čizmu.
U Timberland čizmi bila je čarapa,
kosti desnog stopala,
malo tkiva i nokti.
Detektiv Walvatne poslao mi je sliku čizme
i odmah sam znala da je to Antonijeva čizma.
Jenny mi je rekla da je Antonio posljednji put viđen u Timberland čizmama.
Nisam mogla disati niti govoriti.
Znala sam da je to čizma mog sina.
Jedan je nokat poslan u naš laboratorij u Marysvilleu na DNK analizu.
Analiza je pokazala da je riječ o Antoniju.
OTOK JETTY
DOBRO DOŠLI
- Dugo se nismo vidjeli. - Znam.
- Hvala što ste me doveli. - Nema na čemu.
Zaputit ćemo se stazom
do sjeverozapadnog kuta otoka Jetty. Pokazat ću vam gdje je pronađena čizma.
- Kako ste? - Borim se.
Stalno na Facebooku pratim ljude
za koje mislim da su umiješani. Promatram što rade.
Gledam hoće li netko slučajno nešto odati u komentarima.
Kad imate tijelo koje je nađeno u vodi,
proces raspada sve jako otežava.
Na stopalu nije bilo dokaza da je smrt bila nasilna,
ali to ništa ne znači.
Netko se mora otvoriti.
- Netko mora nešto reći. - Da.
Ovo je težak slučaj.
Ne znam. Teško je.
Čudno je. Nije mi jasno...
kako je dospjelo ovamo.
Vidite kakve su ovdje morske mijene.
- Plime. - Visoke plime.
- Da. - Zar ne?
Nevjerojatno je da je netko podignuo
neki nepoznat predmet na plaži.
Zahvalna sam
što je ta osoba bila znatiželjna i zavirila u čizmu.
Dobro. Mislim da je pronađena baš ovdje.
Dobro.
U daljini vidite
ušće rijeke Snohomish.
Ne mogu vjerovati.
Barem je mirno.
Da.
- Prekrasno je. - Da.
Da. Jadničak.
- Žao mi je. - Znam.
Kakav dan.
- Volio bih da mogu više. - Znam.
Činimo što možemo kad nešto iskrsne.
Hvala vam što ste me doveli ovamo.
- Nema na čemu. - Baš sam vam zahvalna.
Mora se pojaviti netko voljan otkriti što zna
i dati nam neke korisne informacije.
Neću stati dok ovo ne riješimo
i dok netko ne odgovara za ono što se dogodilo Antoniju.
Obiteljima je jako teško.
Ne mogu to ni zamisliti.
Ne samo izgubiti nekoga, već ne znati što se desilo.
Radila sam na mnogo slučajeva. Kad pronađu tijelo,
ponekad je i to olakšanje.
Barem saznaju što se dogodilo i mogu dalje.
Mislim da je sve moguće. Slučaj će uvijek ostati otvoren.
Nadam se da ćemo otkriti što se dogodilo. Nikad nećemo odustati.
Razumijem zašto majka želi da se istraga nastavi.
I ja bih želio da se sve istraži
prije negoli prihvatim
da je bio nesretan slučaj ili je počinio samoubojstvo.
Ako je od 2007. godine pronađeno više od 20 stopala,
to će se vjerojatno nastaviti.
Ne vidim razlog zašto ne bi.
Odvjetnik sam i na sve moguće načine pokušavam dokučiti
zašto se na obali pojavljuju stopala.
Pogledamo li statistiku, nevjerojatno je
da na malom području i u kratkom periodu pronađu 21 stopalo.
Ne možete to zanemariti i praviti se da je prirodno.
Nešto se događa.
Ostaje misterij zašto se stopala pojavljuju na obalama Sališkog mora.
Obitelji i dalje traže odgovore o svojim najmilijima.
No hoće li se istina ikada saznati?
Neću prestati.
IMATE LI BILO KAKVE INFORMACIJE O NESTANKU ANTONIJA NEILLA,
JAVITE SE UREDU ŠERIFA OKRUGA SNOHOMISH
NA (425) 388-3845
Prijevod titlova: Elvis Šimunic