În 2016, eram la Botanical Beach.
Veniserăm pe plajă și voiam să ne plimbăm, să facem căutări pe plajă.
Nu știi niciodată ce poți găsi când cauți pe plajă.
De obicei, întâi mă urc pe bușteni și caut obiecte printre ei.
Și după ce ne-am plimbat pentru câteva minute,
am observat un pantof.
Am găsit un băț și am scos cu el pantoful pe plajă, ne-am uitat
și am observat că erau rămășițe umane în el.
Când te duci să faci căutări pe plajă, găsești pantofi, mănuși, jachete.
Nu anticipezi că poți găsi un pantof cu piciorul cuiva în el.
Am găsit un capac de la o cutie,
l-am pus acolo, apoi l-am dus la camionetă
și am pornit spre pub, unde era semnal.
Și am sunat la poliție.
- Au întrebat unde eram... - Unde l-am găsit.
Unde l-am găsit, apoi au spus să așteptăm.
Am așteptat să vină.
Iar ei au luat pantoful și mi-au pus niște întrebări.
După vreo două săptămâni, m-au pus la curent
că au găsit un alt pantof.
Cred că al nostru era al unsprezecelea.
Și n-am mai auzit nimic până n-a apărut următorul.
Am auzit la știri despre picioarele astea, pantofii ăștia scoși la mal.
Un mister bizar, de lungă durată, a devenit și mai profund
odată cu descoperirea altui picior uman pe coasta Pacificului, în Canada.
Poliția spune că în majoritatea cazurilor, nu suspectează o crimă.
Nu-i nimic aici, nu vă temeți!
Nu prea mă liniștește teoria asta.
CAZURILE CIUDATE NASC ÎNTREBĂRI
FENOMENE NEEXPLICATE
Marea Salish se întinde pe coasta vestică a statului Washington și British Columbia.
Este o destinație populară pentru turiști și căutători de plaje,
aceia care caută pe plajă lemn scos la mal, scoici
și comori pierdute.
Dar în 2007, căutătorii au început să găsească mai multe decât își doreau.
O agenție de presă a început să comunice descoperiri înfiorătoare,
care i-au încurcat pe experți,
întrebându-se care ar putea fi cauza acestui fenomen curios.
REGISTRUL POSIBILITĂȚILOR
DE CE SUNT GĂSITE ATÂTEA PICIOARE PE PLAJELE MĂRII SALISH?
Doamnelor și domnilor, Marea Salish,
locul misterului picioarelor retezate.
În depărtare, se pot vedea insulele Golfului.
Și râul Fraser, în partea aceea,
curge în interiorul provinciei British Columbia.
Dincolo de apă este și insula Vancouver,
iar dacă privim mai jos,
sunt insulele San Juan, parte din statul Washington.
Și acolo au fost scoase la mal picioare.
Și mai jos, ajungi la Puget Sound, unde e Seattle,
și așa, intrăm în partea americană de mister.
Eu sunt avocat canadian de drept penal.
Dar am scris un roman, iar succesul acelui roman
mi-a permis să mă retrag din justiție.
Apariția picioarelor a fost similară poveștii mele, cartea Death’s Door.
În Death’s Door, sunt găsite cadavre segmentate
pe țărmurile insulelor Golfului din Marea Salish.
Este ficțiunea mai ciudată decât realitatea sau invers?
Primul picior a apărut pe țărm pe 20 august, 2007,
și era un picior drept de bărbat, în adidas de mărimea 46.
Al doilea a apărut la doar șase zile mai târziu,
un picior drept de bărbat, în adidas mărimea 46.
Al treilea, apărut pe 7 februarie, 2008, era un picior drept de bărbat, mărimea 45.
Și al patrulea, apărut pe 22 mai, 2008,
un picior stâng de femeie, în adidas.
Apoi, pe 16 iunie, 2008, un picior stâng de bărbat, în adidas.
Apariția celor cinci picioare în același an
a răspândit povestea la nivel internațional.
Și de-a lungul anilor, 21 de picioare au fost scoase la țărm.
Dintre ele, 15 în Canada și șase în SUA.
Și n-a mai apărut niciunul din 2019 încoace.
Pe Marea Salish,
curenții împing spre plajă orice plutește pe mare.
Sunt profesor de oceanografie în cadrul Universității Washington
din Seattle.
S-au găsit surprinzător de multe picioare în teniși
pe plajele din această zonă în ultimul deceniu sau poate mai mult.
Nu s-a mai petrecut și în trecut?
Nu știu.
Desigur că designul tenișilor s-a schimbat în deceniile recente.
Tenișii de azi sunt mai mari,
cu tot mai multă spumă și plutesc foarte bine.
Deoarece picioarele erau în acești adidași,
nu au ajuns pe fundul oceanului.
Deși indiciile pot spune cum aceste rămășițe au ajuns la mal,
ele nu pot explica ce căutau acele picioare în apă.
Experții în criminalistică au analizat ADN-ul picioarelor.
Din analiza ADN-ului, se poate determina identitatea victimelor,
dar nu poți să ștergi cu buretele
faptul că s-a petrecut doar aici, într-un anumit interval de timp.
Misterul acesta neexplicat a pus cârligul în obrazul presei.
Încercau să stea la pândă după ceva
din care să se hrănească.
După cum vă puteți imagina, toată lumea își dădea cu părerea.
„De ce apar picioarele astea pe țărm acum,
strict în această zonă, strict în acest interval?”
Și pe internet, oamenii o iau razna cu teoriile,
speculațiile variind între supranatural și pericole mai tangibile.
Există mai multe scenarii.
Am pescuit comercial des aici și nu avem mulți rechini mari
pentru așa ceva, din ce știu.
Și n-am mai auzit de cineva atacat de o balenă ucigașă,
dar sigur e posibil.
În 2015, s-au raportat 59 de atacuri de rechin în SUA,
cel mai mare număr din istorie.
Totuși, atacurile de rechin sunt extrem de rare lângă Canada.
Și deși au ajuns la știri în 2023 pentru scufundarea unor bărci,
balenele ucigașe din Marea Salish au fost văzute atacând doar vietăți marine.
Dar poate fi un alt prădător care pândește în adâncuri?
AR PUTEA AVEA LEGĂTURĂ UN MONSTRU MARIN CU PICIOARELE GĂSITE?
Vin pe această plajă de 50 de ani.
Se întâmpla în decembrie, deci era o zi noroasă.
Mi s-a părut că era puțin mai liniște decât de obicei.
După ce m-am plimbat pe țărm vreo jumătate de oră,
m-am așezat aici, să mă odihnesc cu cei trei câini ai mei.
Am aruncat ceva în apă pentru câinele meu mare,
căruia îi place apa.
Dar n-a vrut să intre.
De fapt, s-au pitit în spatele meu.
Am văzut apoi ceva ieșind, ca un cap.
Cred și acum că era ca al unui leu de mare uriaș.
Dar restul corpului era prea îngust pentru a fi leu de mare sau focă.
Cel mai bine l-aș descrie ca pe un șarpe.
Era deci o ridicătură, apoi apa, apoi altă ridicătură,
iar apa și iar o ridicătură.
A început să se miște cumva,
a întors capul într-o parte și-n alta
și s-a uitat parcă spre mine.
Pe mine m-a luat tremuratul,
mă gândeam: „Ce naiba-i asta?”
Folclorul din zonă conține asemenea întâlniri,
care îi uluiesc pe navigatori și pe localnici de secole.
Potrivit popoarelor băștinașe,
șerpii marini trăiau odată în Marea Salish,
depășind balenele ucigașe în forță și viteză.
Și unii oameni cred că mai sunt și azi,
existând 235 de întâlniri raportate
între anii 1880 și 2010.
Sunt John Kirk, președintele Clubului de Criptozoologie din British Columbia.
Și fost membru
al Poliției Regale Canadiene Călare, cu vreo 19 ani la activ.
Am investigațiile în sânge.
Dacă nu crezi că există ciudățenii în ocean,
nu știi despre ce vorbești.
Dacă n-am explorat decât 6% din oceane,
încă mai există 94% ce trebuie investigat.
Clubul de Criptozoologie a fost fondat de Jim Clark și Paul LeBlond.
Paul LeBlond mi-a fost prieten și vecin.
Îl știu de mulți ani, este și el criptozoolog.
Nu cred în monștri marini sau șerpi marini.
Dar m-am gândit apoi: „Ce poveste am să-i spun
lui Paul când ajung acasă.”
„Cripto” înseamnă „ascuns” în limba greacă,
deci asta este zoologie ascunsă.
Animale care sunt ascunse, nu sunt în catalog, nu sunt identificate.
Și în ultimii ani, a fost amestecată cu paranormalul.
A fost amestecată cu așa-zișii vânători de monștri.
Voiam să investigăm animale care nu fuseseră clasificate
sau identificate de știință, în special din Marea Salish.
Datând dinainte de epoca modernă, există multe informații
ale Primelor Națiuni referitoare la șerpi marini.
Băștinașii Primelor Națiuni, care trăiau pe coastă,
depindeau de mare pentru traiul lor
și au descris întâlnirea cu o creatură marină care șerpuia.
Avea și nume.
I se spunea Haietlik.
E subiect bogat în tradiția lor
și mulți băștinași au văzut un animal fizic.
Există descrieri peste tot în arta din British Columbia.
Și există sculpturi ale acestui animal pe prorele canoelor, pe tobe.
Pe unele le-au văzut nu doar băștinașii,
ci și coloniștii europeni care invadaseră zona.
Întâlnirile recente cu șerpii marini
au fost asociate cu numele de Cadborosaurus.
Povestea cu Cadborosaurus începe prin anii 1800, pe coasta BC.
Unele corăbii care traversau zona au raportat
întâlniri cu șerpi marini și alte cele.
Când spun Cadborosaurus, mă refer la animalul scos din stomacul unui cașalot
în Portul Naden, în iulie 1937, de către măcelarii de balene.
Avem vreo două poze puțin spus misterioase.
De fapt, l-au trimis la biroul central al companiei,
care cred că era în Bellevue, Washington.
Și ziarul The Bellevue American a judecat bine să trimită un reporter.
El a spus: „Nu înțeleg. Nu știu ce drăcie mai e și asta.”
Iată creatura, cu un cap ca de cămilă,
cu coamă pe spatele gâtului, având un corp ca de șarpe.
Uitați altă imagine cu creatura, colorată.
O perspectivă similară.
Corpul acestei creaturi e acoperit cu păr.
Nu are piele verde, ca aici, dar anatomic e corectă.
La fel și asta,
care reprezintă flexibilitatea corpului unui Cadborosaurus.
Oamenii spun că l-au văzut răsucindu-se în arcuri.
Poate există șerpi marini sau monștri marini, sau...
Cum le zice? Cado-nu-știu-cum. Mă rog, nu știu.
Eu am văzut chestia asta. Am descris-o.
Poate că e ceva real,
poate că imaginația mea a creat ceva, văzând ridicăturile.
Cine știe?
Eu nu știu.
Dar a fost ciudat.
Trăim într-un loc destul de bizar.
Prima mea întâlnire cu subiectul picioarelor dispărute
a fost prin 2010, când lucram la Poliția Regală Canadiană Călare.
Sunt speculații cu duiumul.
Am văzut spunându-se:
„Picioarele astea apar pe țărm deoarece Cadborosaurus a atacat oameni.”
Nu există niciun caz în care un Cadborosaurus
să fi atacat o ființă umană și să o dezmembreze
așa cum ar trebui pentru ca picioarele să ajungă astfel la țărm.
Mi-ar plăcea să existe creaturile.
Mi-ar plăcea să existe Sasquatch, Yeti și alții.
Dar, când vine vorba de legătura lor cu picioarele din Salish,
rămân la monștrii umani.
Deși unele speculații ar putea fi rezultatul unei imaginații hiperactive,
alte teorii se bazează pe monștri reali, care trăiesc printre noi.
AR PUTEA PICIOARELE SĂ APARȚINĂ VICTIMELOR UNUI UCIGAȘ ÎN SERIE?
De fiecare dată când apare un picior pe țărm, trebuie să te gândești
la un motiv.
Cum explici faptul că se întâmplă doar aici?
Conectarea crimelor îți permite să analizezi toate aspectele cazului
și să descoperi care victime sunt ale aceluiași ucigaș.
Plasezi acele victime similare pe o hartă.
Avem picioare aici.
Astfel, reducem zona în care ucigașul își are baza.
Și un criminal în serie a fost identificat de detectivii online și presă
drept făptaș în cazul fenomenului.
Era un criminal în serie, Robert „Willy” Pickton,
care vâna prostituate din Vancouver pe la sfârșitul anilor ’90.
Acest crescător de porci psihopat
venea în Vancouver și își vâna victimele pe stradă.
Și le ducea apoi la kilometri depărtare,
la ferma lui de porci, iar acolo
le omora, le toca
și le dădea porcilor să le mănânce.
Se vorbea la știri despre asta.
S-a mai dezvăluit că ADN-ul victimelor a fost găsit
în carnea procesată la ferma lui.
Pickton a fost arestat în februarie 2002
și condamnat în cele din urmă .
Numărul victimelor e... Ei bine, a mărturisit 49.
Era supărat că nu ajunsese la un număr rotund, 50,
înainte să fie prins.
Ferma lui Pickton se găsea la mai puțin de 3 km de râul Pitt,
care se varsă într-un final în Marea Salish.
E aproape imposibil să dispară atâția oameni
și să nu fie un ucigaș în serie.
De aceea, când au apărut picioarele strict în zona asta,
era inevitabil gândul că un criminal în serie își face de cap.
Ambele cazuri sunt anomalii statistice
și reiese din asta ipoteza că el putea fi suspectul.
Cu toate acestea, Pickton vâna femei,
iar picioarele găsite aparțineau și femeilor, și bărbaților.
Și au mai dispărut victime la mult timp după încarcerarea lui Pickton,
ceea ce a condus la speculația unora că putea fi un criminal necunoscut.
Era o teorie validă la vremea ei,
iar eu am fost chemat la un post de radio să spun teoria mea.
Ca avocat de drept penal, pot să vorbesc despre ucigași în serie,
locuiesc acolo și am scris un roman în care am prevăzut aceste crime.
Trebuie să luăm în considerare
dacă ar putea fi un criminal în serie,
cineva care se ascunde acum.
Dar, ca în toate cazurile
care încep să capete trăsături de crime în serie,
trebuie să cauți ajutorul experților criminaliști pentru a-l rezolva.
Sunt co-director al Centrului de Cercetare Criminalistică.
Serviciul medico-legal BC m-a contactat
și mi s-a cerut să investighez câteva dintre cazuri.
Făceam experimente aici, aproape de coastă,
testând în apă cadavre de porci în loc de oameni
și filmam ce se întâmpla cu ele.
La un nivel mare de oxigen,
cadavrele pot rezista săptămâni sau chiar luni uneori.
Am mers apoi la Marea Salish, unde avem un nivel normal de oxigen.
Acolo, din cadavre rămâneau doar oasele
după trei sau patru zile.
Animalele veneau și curățau cadavrele.
Dacă ați văzut radiografia unei mâini și încheieturi,
picioarele sunt similare.
Sunt foarte multe oscioare acolo.
Odată ce dispar pielea, mușchii și tendoanele de aici,
nu rămân decât oscioarele, care se separă.
Astfel, sub apă,
cadavrele se descompun, iar picioarele pică.
E un fenomen natural.
„Retezat” clar sugerează că cineva a făcut asta,
dar nu s-a descoperit niciun semn de tăietură.
Presa adoră ideea de picioare retezate,
căci sună dramatic și terifiant dacă un om taie picioarele altora.
Patologii legiști au indicat clar,
probabil pentru a diminua teama,
că picioarele au fost dezmembrate în mod natural
și că nu exista niciun semn de tăietură.
Medicii legiști au sugerat că majoritatea picioarelor aduse la țărm,
cel canadian în mod cert, proveneau din accidente ori sinucideri.
Dintre cele 21 de picioare, mai mult de jumătate au fost identificate.
Unii erau pescari.
Poate a fost un accident nautic.
Și știm că unele persoane erau deprimate.
Și cel puțin o persoană a sărit de pe un pod de aici.
Dacă sari în apă, de pe un pod, în adidași,
te alegi cu piciorul dezmembrat.
Și potrivit presei, Poliția Regală Canadiană Călare susține
că nu există în libertate niciun ucigaș care taie picioare.
Toate au fost ori accidente, ori sinucideri nefericite.
Toate.
Și totuși, este imposibil să excludem posibilitatea crimei
când doar picioarele au rămas din victime.
N-am auzit să fie o legătură între acești oameni,
dar unii sunt neidentificați.
Dacă nu ai decât piciorul și nu știi cine e, habar nu ai.
Poți să spui că piciorul n-a fost tăiat, dar de ce să fie dacă e o crimă?
Nu e tocmai un loc în care să fii atacat.
Rana poate fi ușor altundeva, fără vreo legătură cu picioarele.
Habar nu ai ce li s-a întâmplat înainte de moarte.
Dacă tot spui același lucru, că nu e vorba de intervenție umană,
începi să pierzi credibilitate cu fiecare picior apărut.
Dacă nu a fost un singur criminal,
poate că a fost un grup de criminali periculoși.
În 2007, când a început misterul,
Centrul Național de Informații privind Drogurile raporta o creștere
de 156% a crimelor asociate cu droguri la granița SUA-Canada,
mai ales lângă Marea Salish,
provocând pe mulți să se întrebe pe internet și în presă
dacă unele picioare aparțin victimelor violenței dintre bande.
Au fost mereu bande criminale aici
și apar noi găști mereu,
apar droguri noi pe piață.
Iar când afacerea cu droguri ia o întorsătură aiurea și cineva e ucis
și vrei să scapi de cadavru,
ce loc e mai bun decât Marea Salish?
APARȚIN PICIOARELE UNOR VICTIME DINTR-UN RĂZBOI AL DROGURILOR?
Antonio Neill e singurul meu fiu.
Tony avea 22 de ani când a dispărut din North Everett,
foarte aproape de râul Snohomish.
Era un băiat vesel, foarte vioi.
Îi plăceau sporturile, skateboardul, snow-boardul și să cânte la chitară.
Avea un grup unit de prieteni care nu făceau prostii,
dar mai avea un grup de prieteni care luau droguri periculoase.
Se îmbăta ziua. Chiulea de la școală.
Se duceau să bea și ce făceau.
După aceea, s-a apucat de droguri periculoase ca heroina și metamfetamina.
Când folosea drogurile astea,
nu cred că știa ce făcea.
Cu problemele lui, Antonio a ajuns la închisoare pentru consum de droguri.
În ziua când a ieșit,
l-am luat din stație și am petrecut ziua amândoi.
S-a tuns.
A venit seara apoi și întrebăm: „Unde vrei să te duci?”
Îmi folosea telefonul să vorbească pe Facebook cu prietenii
și a dat de unul dintre ei.
Și Antonio l-a întrebat: „Pot să stau la tine?”
Și îi spune: „Da, sigur.”
A venit la noi, conducea un Jeep Cherokee negru.
Nu m-am gândit că e o situație neplăcută.
Așa că mi-am luat la revedere de la fiul meu.
12 DECEMBRIE
A doua zi, mă sună prietena mea cea mai bună, Jessica.
Amicul lui Antonio o sunase, deoarece ieșise cândva cu fata ei,
așa că aveau o relație deja.
A luat legătura cu ea și i-a spus că Antonio l-a atacat
și că era tratat la spital.
M-am panicat.
M-am gândit că poate Antonio recidivase
și luase vreun drog foarte puternic, nemaiștiind ce face.
Dar nu luase droguri toată luna în care a stat în închisoare,
adică nu a avut ocazia atâtea zile să ia metamfetamină și...
Mi s-a părut tare ciudat.
Dar prietenul lui Antonio a fost internat pentru o rană.
Am luat mașina și mi-am căutat fiul în zonă.
Nu știam unde era și nu luase legătura cu mine.
Îmi știa numărul, unde locuiam. Ar fi venit acasă.
Mi-ar fi dat mesaj. Așa că m-am panicat.
După o săptămână, tot panicată eram.
Am crezut că se ascunde, că poate era vinovat,
poate îi era teamă să ia legătura,
așa că am sunat la poliție și l-am dat dispărut.
BIROUL ȘERIFULUI DIN SNOHOMISH
Problema drogurilor din Everett e uriașă în prezent.
Au fost mereu droguri,
dar de la metamfetamină, cocaină, heroină, am ajuns la fentanil acum.
Eram ofițerul superior din Unitatea de Crime Majore
când am citit un raport de persoană dispărută,
gestionat de patrulele noastre pe 28 decembrie, 2016.
Au fost contactați de mama unui individ dispărut,
Jenny Neill.
Iar persoana dispărută era Antonio Neill.
Nu erau multe informații, doar că ultima dată își văzuse fiul
pe 12 decembrie, 2016.
Antonio era cu prietenul lui, care locuia într-o casă din Everett
și care a ajuns într-un spital local după o înjunghiere.
Pe măsură ce am cercetat,
am aflat că individul îl acuzase pe Antonio că l-a înjunghiat,
dar nu a fost cooperativ cu polițiștii.
Asta mi s-a părut curios,
deoarece cu o zi în urmă, Jenny își văzuse fiul pentru ultima dată.
Și am aflat că în casa aceea locuiau
indivizi implicați în lumea drogurilor.
Și vă puteți imagina ce se petrecea.
A fost foarte clar că Antonio se asociase cu oameni
care poate nu erau un anturaj bun.
Evident, asta ne-a făcut să ne îngrijorăm și trebuia neapărat să investigăm.
Am vorbit cu amicul lui Antonio și a zis: „Fii pe pace, Jenny, îl găsesc eu.”
Dar refuza să vorbească cu poliția.
Și a început să doneze lucrurile lui Antonio
în loc să mi le înapoieze mie.
Așa că detectivul Walvatne a început să interogheze oamenii.
Dar în intervalul dispariției lui Antonio,
lumea îmi spunea: „Cred că l-am văzut pe Antonio”.
Și apoi, după vreo câteva săptămâni, la mijlocul lui ianuarie,
am fost contactată pe Facebook de un rezident din acea casă,
spunând că l-au dat afară pe prietenul lui Antonio
și când au curățat în camera lui, au găsit sânge peste tot.
POLIȚIA EVERETT
Același rezident mi-a spus că prietenul lui Antonio comentase ceva.
I-ar fi zis: „Antonio te-a înjunghiat, de ce nu-i dai o mamă de bătaie?”
Și, potrivit spuselor lui,
prietenul lui Antonio a răspuns: „M-am ocupat deja.”
Cu informația asta, Poliția din Everett a mers la casă.
Au confirmat că părea să fie sânge în interiorul casei
și era niște sânge pe o saltea.
Dar nu s-a potrivit cu ADN-ul lui Antonio.
Fără dovezi concludente,
Poliția din Everett a închis investigația crimei,
iar Biroul Șerifului din Snohomish a continuat
investigația dispariției lui Antonio.
Lucram la acest caz de doi ani și jumătate
și mereu am crezut că Antonio pățise ceva suspect.
Simți când fiul tău nu mai e printre cei vii, sincer.
Era o senzație de care nu puteam scăpa.
Era o senzație reală în stomac.
Pe 1 ianuarie, 2019,
un domn era pe insula Jetty, un loc din Everett.
E foarte popular vara.
Oamenii ies și se bucură de apă, de plajă.
Ei bine, acest individ se plimba, făcea căutări pe plajă
și a găsit o gheată.
Gheata Timberland conținea o șosetă,
oase de la un picior drept,
niște țesut și unghii.
Detectivul Walvatne mi-a trimis o poză cu gheata
și am știut imediat că era a lui Antonio.
Când am vorbit cu Jenny, am aflat
că Antonio fusese văzut ultima dată cu ghete Timberland.
Nu puteam să respir, nici măcar să vorbesc.
Știam că era gheata fiului meu.
O unghie a fost trimisă la laboratorul din Marysville pentru ADN.
Și în urma testului ADN, s-a stabilit că era a lui Antonio.
INSULA JETTY
BUN-VENIT PE JETTY
- A trecut o vreme. - Știu.
- Mersi că m-ai adus aici! - Cu plăcere.
O vom lua pe poteca asta
și vom ajunge în colțul nord-vestic al insulei Jetty.
Îți voi arăta unde era gheata.
- Și ce mai faci? - Fiecare zi e o luptă.
Sincer, mă uit pe Facebook toată ziua
la oameni care mi se pare că au fost implicați,
să văd ce pun la cale,
dacă apare ceva nou, vreun comentariu, cineva căruia îi scapă porumbelul.
Când ai de-a face cu orice parte a corpului găsită în apă,
procesul de descompunere complică situația foarte mult.
Pe baza piciorului, nu s-a determinat nicio crimă,
dar asta nu înseamnă nimic.
Trebuie să iasă cineva în față.
- Trebuie să vorbească cineva. - Da.
E un caz foarte dificil.
Nu știu. E greu.
E ciudat. Sunt atât de...
confuză, nu știu cum a ajuns tocmai aici.
Asta arată cum sunt apele aici.
- Curenții. - Sunt puternici.
- Înțelegi? - Da.
Mi se pare nebunesc că cineva ar pune mâna
pe un obiect oarecare de pe plajă.
Sunt recunoscătoare
că au fost curioși să se uite la gheata aceea.
Da. Cred că exact în zona asta. Chiar aici, de fapt.
Bine.
Și poți vedea acolo, în depărtare,
intrarea pe râul Snohomish.
Nu-mi vine să cred.
Măcar e foarte liniște.
Este.
- E frumos aici. - Da.
Da. Bietul copil!
- Îmi pare rău. - Știu.
Ce zi!
- Aș vrea să pot face mai mult. - Știu.
Facem ce putem când apare ceva.
Mulțumesc mult că m-ai adus aici!
- Cu plăcere. - Sunt recunoscătoare.
Avem nevoie de cineva care să vrea să vorbească
și să ne dea vreo informație folositoare.
Nu mă opresc până nu găsim răspunsul
și vinovatul pentru ce a pățit Antonio.
E foarte dificil pentru familii.
Nu-mi pot imagina groaza
de a pierde pe cineva și să nu știi ce a pățit.
Dar, având așa multe cazuri, știu că în unele situații, e o ușurare
când este găsit cadavrul.
Cuvântul e folosit excesiv, dar e o consolare.
Cred că orice e posibil. Cazul va rămâne mereu deschis.
Sper că vom putea afla ce s-a întâmplat.
Nu vom renunța.
Înțeleg de ce mama vrea să se investigheze.
Și eu aș vrea să se cerceteze
înainte să accept că a fost altceva,
că a avut un accident, că s-a sinucis sau altele.
Dacă s-au găsit peste 20 de picioare din 2007 până în prezent, sunt sigur
că va continua și pe viitor.
Nu văd niciun motiv să fie altfel.
Ca avocat al apărării, îmi vin în minte toate teoriile posibile
pentru a explica apariția picioarelor.
La urma urmei, ce ne rămâne e improbabilitatea statistică
a apariției a 21 de picioare într-o zonă și un interval de timp restrânse.
Nu poți băga gunoiul sub preș
doar pentru că e incomod și să te prefaci că e ceva normal.
Ceva se petrece aici.
Misterul picioarelor dezmembrate apărute pe țărmul Mării Salish continuă,
iar familiile caută în continuare răspunsuri despre cei dragi.
Dar se va afla adevărul vreodată?
Nu mă voi opri.
DACĂ AVEȚI INFORMAȚII DESPRE DISPARIȚIA LUI ANTONIO NEILL
VĂ RUGĂM SĂ CONTACTAȚI BIROULUI ȘERIFULUI DIN SNOHOMISH
LA (425) 388-3845
Subtitrarea: Maria Andreea Crintea