I 2016 var vi på stranden Botanical Beach.
Vi skulle bare på skattejakt der.
Man vet aldri hva man vil finne når man er på stranden.
Det første jeg gjør, er å hoppe opp på stokkene og lete mellom dem etter ting.
Etter bare et par minutter la vi merke til en sko.
Vi plukket opp skoen med en pinne, la den på stranden og så på den,
og vi så at den inneholdt menneskelige levninger.
Når man drar på skattejakt på stranden, finner man sko, hansker eller jakker.
Man forventer ikke å finne noe med noens fot i.
Jeg fant et lokk til en plastboks, la den der, tok den med opp til bilen,
kjørte til puben der det er mobildekning, og så ringte vi politiet.
- Myndighetene spurte... - Hvor den ble funnet.
Ja. Så ba de oss vente.
Vi ventet på at de skulle komme. De tok skoen og stilte meg mange spørsmål.
To uker senere fortalte de meg at de hadde funnet enda en sko.
Jeg tror vi fant den ellevte skoen.
Så hørte vi ikke noe mer om det før den neste ble funnet.
Vi hørte på nyhetene om føttene og skoene som skylte opp på stranda.
Et bisart, langvarig mysterium har blitt enda dypere
med oppdagelsen av en annen menneskefot skylt opp på Canadas stillehavskyst.
Politiet sier at de i det fleste tilfellene ikke mistenker kriminalitet.
"Ingen grunn til bekymring."
Jeg liker ikke helt den teorien.
RARE SAKER GIR FLERE SPØRSMÅL ENN SVAR
UFORKLARLIGE FENOMENER
Salishhavet går langs vestkysten av delstaten Washington og British Columbia.
Det er et populært reisemål for turister og skattejegere
som leter langs kysten etter drivved, skjell og tapte skatter.
Men i 2007 begynte skattejegerne å finne mer enn de forventet.
Et nyhetsbyrå begynte å rapportere om grusomme oppdagelser
som forvirret eksperter og fikk dem til å lure på hva fenomenet skyldtes.
MULIGHETENES REGISTER
HVORFOR BLIR SÅ MANGE FØTTER FUNNET LANGS SALISHHAVETS STRENDER?
Mine damer og herrer, Salishhavet,
mysteriet om de avkappede føttene.
Du kan se Gulføyene som ligger i det fjerne der.
Fraser River der borte renner rett inn i British Columbias indre.
Du ser også mot Vancouver Island, og hvis du går videre ned her,
kommer du til San Juans, som er i Washington.
Det er også øyene der føttene skylte i land.
Går du lenger ned der, kommer du til Puget Sound, hvor Seattle er.
Da er vi i den amerikanske delen av mysteriet.
Jeg er en kanadisk strafferettsadvokat.
Jeg skrev en roman, og dens suksess lot meg slutte som advokat.
Føttene som kom til kysten, gjenspeilet handlingen i boken min, Death's Door.
Boken handler om at noen finner disartikulerte lik
ved kysten av Gulføyene i Salishhavet.
Er fiksjon merkeligere enn virkelighet eller omvendt?
Den første foten skylte i land 20. august 2007.
Det var en mannlig høyrefot, størrelse 46 joggesko.
Den andre skylte i land bare seks dager senere.
Det var en mannlig høyrefot, størrelse 46 joggesko.
Den tredje skylte i land 8. februar 2008 og var en manns høyrefot, størrelse 44,5.
Da den fjerde kom 22. mai 2008, var det en kvinnes venstre fot i en joggesko,
og så 16. juni 2008 en manns venstre fot i en joggesko.
Det var de fem føttene innen et år
som gjorde historien kjent over hele verden.
I løpet av årene har 21 føtter skylt i land,
15 av dem i Canada, seks i USA.
Så har ingen flere kommet siden 2019.
På Salishhavet vil vinden til slutt blåse alt flytende mot en strand.
Jeg er professor ved skolen for oseanografi
på University of Washington i Seattle.
Overraskende mange føtter i joggesko
har blitt funnet på strendene i dette området det siste tiåret eller mer.
Har det aldri skjedd før den tid?
Jeg vet ikke.
Utformingen av joggesko har endret seg de siste tiårene.
Joggesko er gjerne mer klumpete nå,
med mer og mer skum, og de flyter veldig godt.
Siden føttene var inni joggeskoene, ble de ikke liggende på bunnen av havet.
Selv om bevis kan tyde på hvordan disse levningene skylte i land,
forklarer de ikke hvorfor føttene var i vannet til å begynne med.
Analytikere tok DNA-prøver av føttene.
Prøvene skulle fastslå hvem ofrene var,
men du kommer aldri unna det faktum at det bare skjer her akkurat nå.
Det uforklarlige mysteriet fikk media til å bite på.
De prøvde å følge med for å se om det var noe godt på kroken.
Som du kan forestille deg, spekulerte alle om følgende:
"Hvorfor skyller disse føttene i land nå
i et så lite område med så korte mellomrom?"
På Internett deler folk sine teorier,
med spekulasjoner som spenner fra det overnaturlige til mer håndgripelige farer.
Det er mange ulike scenarioer.
Jeg har fisket mye her, og vi har ikke så mange store haier så vidt jeg vet.
Jeg har aldri hørt noen bli angrepet av en spekkhogger,
men det er nok mulig.
I 2015 ble det rapportert om 59 haiangrep i USA,
et rekordhøyt antall.
Men haiangrep nær Canada er ekstremt sjeldne.
Og til tross for at de ble skrevet om i 2023 fordi de senket båter,
har spekkhoggere i Salishhavet bare blitt sett angripe annet liv i havet.
Men kan det være et annet rovdyr under overflaten?
KAN ET MONSTRØST SJØDYR VÆRE KNYTTET TIL DE PARTERTE FØTTENE?
Jeg har besøkt denne stranden i 50 år.
Det var i desember, så det var litt overskyet.
Jeg syntes det var litt roligere enn vanlig.
Etter å ha gått langs havet i en halv time
valgte jeg å sette meg her og hvile med mine tre hunder.
Jeg prøvde å kaste noe i vannet til den største,
som elsker å hoppe uti, men hun ville ikke.
Hundene gikk faktisk bak meg.
Deretter så jeg noe komme ut, som et hode.
Det så ut som hodet til en stor sjøløve.
Men resten av kroppen var for smal til å være en sjøløve eller sel.
Jeg kan best beskrive den som slangeaktig.
Det var en hump, så vann, en ny hump,
vann og enda en hump.
Den begynte å bevege seg.
Hodet gikk sidelengs, og den så mot meg.
Jeg begynte å skjelve litt og tenkte: "Hva i helsike er dette?"
Regionale historier har lignende observasjoner
som har forbløffet sjøfolk og lokale i århundrer.
Ifølge urbefolkningen levde sjøslanger en gang i Salishhavet.
De overgikk spekkhoggerne i både styrke og fart.
Noen tror de fortsatt eksisterer i dag,
med 235 påståtte observasjoner rapportert
mellom 1880 og 2010.
Jeg er John Kirk, formann i B.C.s vitenskapelige kryptozoologiklubb.
Og et pensjonert medlem av Royal Canadian Mounted Police med rundt 19 års tjeneste.
Jeg har altså etterforskning i blodet.
Om du ikke tror det er rare ting i havet, vet du ikke hva du snakker om.
Hvis vi bare har utforsket 6 % av havene, er det 94 % til som må undersøkes.
Klubben vår ble grunnlagt av Jim Clark og Paul LeBlond.
Paul LeBlond var en venn og nabo av meg.
Jeg har kjent Paul i mange år, og han er også kryptozoolog.
Jeg tror ikke på sjømonstre og sjøslanger.
Men så tenkte jeg: "Nå har jeg litt av en historie å fortelle Paul."
"Crypto" betyr "skjult" på gresk, så dette er skjult zoologi.
Dyr som er skjult fra katalogen, fra identifikasjon.
De siste årene har de blitt en del av det paranormale.
De har blitt noe "monsterjegere" jakter på.
Vi ville undersøke dyr som ennå ikke var katalogisert
og uidentifisert av vitenskapen, spesielt i Salishhavet.
Før den moderne tid fantes det mye kunnskap
om sjøslanger blant urbefolkningen vår.
Urinnvånerne som bodde langs kysten, levde av havet
og har beskrevet en sjøskapning som vred seg fra side til side.
Den hadde faktisk et navn.
Hun ble kalt Haietlik.
Urinnvånerne har skrevet mye om den, og mange av dem har sett et fysisk dyr.
Det er skildringer av den overalt i B.C.-kunst.
Og det er utskjæringer av dette dyret på kanoer og trommer.
Noen ble ikke bare sett av de innfødte,
men også av de europeiske nybyggerne som hadde trengt inn i området.
Men nyere havslange-observasjoner har blitt assosiert med navnet cadborosaurus.
Hele historien om cadborosaurus begynner rundt 1800-tallet utenfor kysten av B.C.
Mange som reiste gjennom området med skip, skal ha sett sjøslanger og sånt.
Jeg skal referere til cadborosaurus som det som ble dratt ut av en spermhvals mage
ved Naden havn i juli 1937 av hval-flensere.
Så vi har et par fotografier som er mildt sagt mystiske.
De sendte den til hvalfangstselskapets hovedkontor.
Jeg tror det var i Bellevue i Washington,
og avisen The Bellevue American var smart nok til å sende en reporter dit.
Han sa: "Dette gjør meg perpleks. Jeg aner ikke hva det er."
Dette er vesenet. Kamellignende hode,
mane på ryggen og en lang slangeaktig kropp.
Her er enda et av skapningen, i farger. Veldig likt perspektiv.
Denne skapningens kropp er dekket av hår.
Den har ikke grønn hud som her, men anatomisk er denne riktig.
Det er denne også,
som er en skildring av fleksibiliteten til en cadborosaurus' kropp.
Folk sier de har sett den i looper, spoler og pukler.
Kanskje det faktisk finnes en sjøslange, et sjømonster eller...
Hva kaller de dem? En cado-noe. Samme det, jeg vet ikke.
Jeg så bare denne greia og beskrev den.
Det kan være noe ekte eller bare noe jeg forestilte meg.
Hvem vet? Ikke jeg. Det var bare litt rart.
Vi bor på et ganske sært sted.
Mitt første møte med temaet manglende føtter
må ha vært rundt 2010, for jeg jobbet for Royal Canadian Mounted Police da.
Det er massespekulasjoner der ute.
Jeg har sett ting der
som sier: "Føttene skylles opp fordi cadborosaurus angrep og drepte folk."
Det finnes ikke et eneste tilfelle der en cadborosaurus
har angrepet et menneske og revet det i filler,
slik man må gjøre for at føtter skal flyte inn til kysten.
Jeg håper skapningene finnes. At Sasquatch, Yeti og sånt gjør det.
Men tror jeg de var involvert i dette? Jeg holder meg til menneskemonstre.
Noen spekulasjoner kan være et resultat av overaktiv fantasi,
men andre teorier er basert på ekte monstre som går iblant oss.
KAN DISSE FØTTENE TILHØRE OFRENE TIL EN SERIEMORDER?
Hver gang en ny fot skylles i land, må du begynne å tenke på
hvorfor dette skjer.
Hvordan forklarer du at det bare skjer her?
Kriminalitetskobling lar deg se på alle aspekter av en sak
og finne ut hvilke ofre som blir drept av samme person.
Du markerer ofrene, som alle er like, på et kart.
Vi har med føtter å gjøre. Det begrenser basen drapspersonen beveger seg fra.
Og en berømt seriemorder ble identifisert av nettdetektiver og media
som den som sto bak fenomenet.
Det var en seriemorder, Robert "Willy" Pickton,
som jaktet på sexarbeidere i Vancouver på slutten av 1990-tallet.
Den psykopatiske grisebonden dro til Vancouver for å jakte på ofre.
Så tok han dem med seg flere kilometer unna
til grisefarmen sin, og der drepte han dem, malte dem opp
og matet dem til grisene sine.
Nyhetsprogrammer snakket om det.
Andre grusomme detaljer avslørte DNA fra de drepte kvinnene
som ble funnet i bearbeidet kjøtt på gården hans.
Han ble arrestert i februar 2002,
og Pickton ble til slutt dømt.
Han hadde drept... Vel, han tilsto 49 drap.
Han var opprørt over at han ikke nådde det runde tallet 50 før han ble tatt.
Picktons gård lå under tre kilometer fra Pitt River,
som til slutt renner ut i Salishhavet.
Det er nesten umulig for så mange å forsvinne uten en seriemorder.
Så det var derfor, da føttene begynte å dukke opp i dette området,
man måtte reise spørsmålet om hvorvidt det var en seriemorder på ferde.
Begge sakene har en statistisk anomali,
noe som fikk folk til å lure på om han sto bak.
Men Pickton angrep kvinner, og føttene tilhørte både menn og kvinner.
Og senere forsvant ofre lenge etter at Pickton ble fengslet,
noe som fikk folk til å spekulere i at en ukjent seriemorder kunne stå bak.
Så teorien var brukbar da den ble lagt frem,
og jeg ble kalt inn til radiostasjonen for å dele min teori.
Siden jeg er kriminaladvokat, kan jeg snakke om seriemordere,
jeg bor der og har skrevet en roman som forutså disse forbrytelsene.
Du må også vurdere
om dette kan være en seriemorder, en som akkurat nå er under radaren.
Men med hver sak som begynner å involvere elementene til seriedrap,
vil du ha innspill fra kriminalteknikere for å få hjelp til å løse den.
Jeg er meddirektør for Senteret for rettsmedisinsk forskning.
Jeg ble kontaktet av rettsmedisinerne og bedt om å etterforske flere av sakene.
Jeg gjorde eksperimenter her utenfor kysten.
Jeg la grisekadavre som stedfortredere for mennesker i vannet
og filmet for å se hva som skjedde.
Når vi får et høyere nivå av oksygen,
kan lik i slike situasjoner vare i uker eller måneder.
Så dro vi inn i Salishhavet, som har normale oksygennivåer.
Der fant vi ut at kadavrene ble skjelettert etter tre eller fire dager.
Dyr kom inn og skjeletterte likene.
Dere har nok sett et røntgenbilde av en hånd, og føttene er ganske like.
Det er en million små bein der inne.
Så når du blir kvitt huden, musklene, sener og sånt,
har du bare små bein som vil skille seg.
Så under vannoverflaten råtner likene, og føttene løsner.
Det er et naturfenomen.
Et kutt antyder at noen aktivt har gjort det,
men det var ingen tegn til kuttmerker.
Media elsker tanken på avkappede føtter fordi det høres dramatisk og skummelt ut.
Så patologene gjorde det klart, trolig for å prøve å dempe folks frykt,
at føttene hadde blitt naturlig disartikulert
og at det var ingen tegn til kuttmerker.
Jeg forstår det slik fra rettsmedisinerne at de fleste som skylte opp,
i hvert fall på den kanadiske kysten, var tilfeldige dødsfall eller selvmord.
Av de 21 føttene som ble funnet, er mer enn halvparten identifisert.
Noen var fiskere. Det kan ha vært en nautisk ulykke.
Vi vet også at noen av dem var deprimerte.
Og vi vet at minst én person hoppet fra en bro her.
Hopper du ut i vannet med joggesko, vil liket til slutt disartikulere.
Og ifølge media hevder Royal Canadian Mounted Police ennå
at det ikke er noen fotavskjærende morder på frifot.
Dette var enten tilfeldige eller uheldige selvmordsdødsfall,
alle som en.
Likevel kan man ikke utelukke kriminalitet når bare føttene har blitt funnet.
Vi har ikke hørt at menneskene kan ha en forbindelse, men noen er jo ukjente.
Har du bare foten og ikke vet hvem det er, aner du ikke.
Du kan si at foten ikke ble kappet av, men hvorfor gjøre det ved et drap?
Det er ikke et sted noen ville ha skader på.
Du kan lett få en slags skade på resten av kroppen som ikke påvirker føttene.
Du aner ikke hva som skjedde før de døde.
Hvis du fortsetter å si at det ikke er noen menneskelig innblanding her,
begynner du å miste troverdighet med hver nye fot.
Så hvis en enslig forbryter ikke var involvert,
var kanskje en gruppe farlige forbrytere det.
I 2007 rapporterte det nasjonale narkotika-etterretningssenteret
at narkotika-kriminalitet hadde økt med 156 % nær grensen mellom USA og Canada,
spesielt nær Salishhavet.
Det fikk mange på Internett og i media til å lure på
om noen av føttene tilhørte ofre for gjengvold.
Vi har alltid hatt kriminelle gjenger her, og det kommer stadig nye.
Det kommer også nye rusmidler på markedet.
Når en narkotikahandel går skeis, noen blir drept,
og du må kvitte deg med et lik, hva er vel bedre enn Salishhavet?
KAN DISSE FØTTENE TILHØRE OFRENE I EN NARKOTIKAKRIG?
Antonio Neill er min eneste sønn.
Tony var 22 år da han forsvant i North Everett like ved Snohomish River.
Han var en glad gutt. Veldig livlig.
Han likte sport, skateboard, snowboard og å spille gitar.
Han hadde en solid vennegjeng som ikke gjorde fæle ting,
men han hadde også en vennegjeng som begynte med hardere dop.
Han drakk på dagtid og skulket.
De drakk og sånt.
Så begynte han med hardere stoffer som heroin og metamfetamin.
De gangene han brukte hardere stoffer, visste han neppe hva han gjorde.
Antonio havnet i fengsel for narkotikabruk.
Den dagen han slapp ut, hentet jeg ham, og vil tilbrakte hele dagen sammen.
Han klippet håret.
Da kvelden kom, spurte jeg: "Hvor skal du dra hen?"
Han brukte telefonen min til å sende meldinger til venner,
og han fikk tak i en av dem.
Antonio spurte: "Kan jeg bo hos deg?" Og vennen svarte: "Ja visst."
Så han kom hjem til oss. Han kjørte en svart Jeep Cherokee.
Jeg tenkte dette ikke var en dårlig situasjon.
Så jeg klemte og kysset sønnen min farvel.
Neste morgen ringte min beste venn, Jessica.
Antonios venn kontaktet henne. Han pleide å date datteren,
så de hadde allerede et forhold.
Han fortalte henne at Antonio hadde overfalt ham,
og at han nå lå på sykehuset.
Jeg fikk hetta. Jeg tenkte at Antonio kanskje hadde fått tilbakefall,
tatt dårlige rusmidler og ikke ant hva han gjorde.
Men han hadde vært nykter hele måneden i fengsel,
så han hadde ikke muligheten til å være oppe i dagevis
på metamfetamin og sånt, så jeg syntes det var veldig rart.
Men Antonios venn ble innlagt på sykehus med et sår.
Så jeg kjørte rundt. Jeg lette etter sønnen min.
Jeg visste ikke hvor han var, og han hadde ikke snakket med meg.
Han visste hvor vi bodde. Han ville ha kommet hjem.
Han ville ha sendt melding, så jeg friket ut.
En uke gikk, og jeg friket ennå ut.
Jeg tenkte at han gjemte seg fordi han var skyldig og redd for å kontakte meg,
så jeg ringte politiet og meldte ham savnet.
Narkotika er for tiden et stort problem i Everett.
Dop har alltid eksistert,
men det har gått fra metamfetamin til kokain, heroin og nå fentanyl.
Jeg ledet enheten for alvorlige forbrytelser
og leste en rapport om en savnet person som ble håndtert av våre enheter
den 28. desember 2016.
De ble kontaktet av moren til en savnet person, Jenny Neill.
Den savnede var Antonio Neill.
Vi visste ikke stort, bare at hun sist så sønnen 12. desember 2016.
Antonio var sammen med sin venn, som bodde i et hus i Everett,
og dro til et lokalt sykehus for å bli behandlet for noen stikksår.
Da jeg så nærmere på saken,
fant jeg ut at han hadde anklaget Antonio for å ha knivstukket ham,
men han samarbeidet ikke med politiet.
Det var interessant for meg i den forstand
at det var dagen før Jenny så sønnen sin sist,
og jeg hadde fått vite at folk involvert i narkotikaverdenen bodde der.
Du kan spekulere i hva som foregikk.
Det var tydelig at Antonio assosierte seg med folk
som kanskje ikke var bra å omgås.
Det gjorde oss litt bekymret, og vi måtte se nærmere på saken.
Jeg snakket med Antonios venn, og han sa: "Slapp av, Jenny, jeg finner ham."
Men han nektet å snakke med politiet.
Og han begynte å gi bort Antonios ting i stedet for å gi dem tilbake til meg.
Så etterforsker Walvatne begynte å avhøre folk.
Men i løpet av den tiden da Antonio var savnet,
sa folk: "Vi tror vi har sett Antonio."
Og et par uker senere, i midten av januar,
fikk jeg en Facebook-melding fra en av romkameratene i huset
som sa de hadde kastet ut Antonios venn,
og mens de hadde vasket rommet hans, hadde de funnet blod overalt.
Romkameraten sa også at Antonios venn hadde kommet med følgende kommentar:
"Antonio knivstakk deg, så gå og bank ham opp."
Ifølge romkameraten hadde Antonios venn svart: "Jeg har tatt meg av det."
Med den informasjonen dro Everett-politiet til boligen.
De observerte det de trodde var blod, inne i boligen,
og det var blod på en madrass,
men ingenting kom tilbake eller matchet Antonios DNA.
Uten avgjørende bevis
avsluttet Everett-politiet drapsetterforskningen,
og Snohomish County sheriffkontor fortsatte å etterforske forsvinningen.
Vi jobbet med saken i to og et halvt år,
og vi trodde hele tiden at noe mistenkelig skjedde med Antonio.
Du føler det når sønnen din ikke lenger er med deg.
Jeg klarte ikke å bli kvitt den følelsen.
Det var en sterk magefølelse.
Den første januar 2019
var en mann ute på Jetty Island, som er et sted her i Everett.
Det er veldig populært om sommeren. Folk går ut og nyter vannet og stranden.
Denne personen var på skattejakt på stranden, og han fant en støvel.
Timberland-støvelen inneholdt en sokk.
Bein fra en høyre fot, litt vev og tånegler.
Etterforsker Walvatne sendte meg et bilde av støvelen.
Jeg skjønte med en gang at den var Antonios.
Da jeg snakket med Jenny, fant jeg ut at Antonio sist ble sett i slike støvler.
Jeg klarte ikke å puste eller snakke. Jeg visste det var min sønns støvel.
En tånegl ble sendt til laben vår i Marysville for DNA-testing.
Da de undersøkte den, viste det seg at den tilhørte Antonio.
VELKOMMEN TIL JETTY
- Lenge siden sist. - Ja.
- Takk for at du tok meg med hit. - Bare hyggelig.
Vi skal bare gå gjennom stien her
og komme oss til det nordvestlige hjørnet av Jetty Island.
Jeg skal vise hvor støvelen ble funnet.
- Hvordan går det? - Det er en kamp hver dag.
Jeg snoker hele tiden på Facebook
på folk som jeg føler var involvert. Jeg ser hva de driver med
for å se om det er noe nytt, om noen røper seg.
Når du har å gjøre med en kroppsdel som blir funnet i vann,
gjør nedbrytningsprosessen det veldig vanskelig.
Det var ingen bevis på foten som støttet et lovbrudd, men det betyr ingenting.
Vi trenger noen til å stå frem.
- At noen sier noe. - Ja.
Det er en vanskelig sak.
Jeg vet ikke helt. Dette er vanskelig.
Jeg skjønner overhodet ikke hvordan den kom seg helt hit.
Det viser hvordan vannet er her.
- Tidevannet. - Det er sterkt.
- Vet du? - Ja.
Det er helt vilt at noen faktisk plukker opp tilfeldige ting på stranden.
Jeg er bare så takknemlig for at de var nysgjerrige nok til å se på støvelen.
Ok. Jeg tror det er i dette området. Her inne, faktisk.
Ok.
Du kan se i det fjerne der.
Det vil være nær inngangen til Snohomish River.
Jøye meg. Jeg kan ikke tro det.
- Det er i hvert fall fredelig. - Ja.
- Det er vakkert her ute. - Ja.
Ja. Stakkars gutt.
- Det er leit. - Faen. For en dag.
Jeg skulle gjerne gjort mer. Vi gjør det vi kan når ting dukker opp.
Takk for at du tok meg med hit.
- Bare hyggelig. - Jeg er så takknemlig.
Vi trenger bare noen til å stå frem og gi oss informasjon vi kan jobbe med.
Jeg gir meg ikke før saken er løst.
Noen må stå til ansvar for det som skjedde med Antonio.
Det er tungt for familier. Jeg kan ikke forestille meg hvor fælt det er
å miste noen og ikke vite hva som skjedde.
Men jeg har jobbet med mange saker og vet at selv funnet av liket kan gi lindring.
En form for avslutning.
Jeg tror alt er mulig. Saken vil alltid være åpen.
Jeg håper vi kan finne ut hva som skjedde. Vi gir aldri opp.
Jeg forstår hvorfor moren ønsker den etterforskningen.
Jeg vil også se på saken før jeg aksepterer at det var noe annet,
som en ulykke, selvmord eller noe sånt.
Jeg er ganske sikker på at hvis folk har funnet over 20 føtter siden 2007,
vil det fortsette i fremtiden. Jeg kan ikke tro noe annet.
Som forsvarsadvokat kommer jeg med alle teorier jeg kan
om hvorfor føtter skylles opp.
Til syvende og sist står vi igjen med den statistiske usannsynligheten for
at 21 føtter skulle bli funnet i dette lille området over kort tid.
Du kan ikke bare feie det under teppet og late som at det er helt naturlig.
Det er noe som foregår her.
Mysteriet om hvorfor parterte føtter skyller opp langs Salishhavet består,
og familiene fortsetter å lete etter svar om sine nærmeste.
Men vil sannheten bli avdekket?
Jeg stopper ikke.
HVIS DU HAR NOEN INFORMASJON OM ANTONIO NEILLS FORSVINNING,
VENNLIGST KONTAKT SNOHOMISH COUNTY SHERIFFKONTOR
PÅ (425) 388-3845
Tekst: Rune Kinn Anjum