A Lanier-tó átkáról rengeteg történetet hallottam.
Mindenki azt mondta, hogy egy kísértettó, és bátor ember, aki oda mer menni.
Én elég szkeptikus vagyok, úgyhogy nem igazán hittem az ilyesmiben,
Aztán 2020-ban a családommal eljöttünk a tóhoz.
Pecázgattunk,
de mivel nem igazán volt kapás, gondoltuk, bemegyünk fürdeni.
Kiskorom óta azt hallgattam, hogy csak a legbátrabbak fürdenek a tóban.
Rettentő hideg volt a víz. Jéghideg.
Volt velünk pár gyerek, akikkel bújócskázni kezdtünk.
Marco!
- Polo! - Polo!
És valahogy egyre beljebb sodródtunk.
Marco!
Polo!
Észrevettem, hogy már mély a víz, a lábam sem ért le, így úszni kezdtem.
Hirtelen megláttam valamit a lábamnál.
Mivel egy tóban voltam, azt hittem, hal.
Aztán valami megragadta a bokám, és lerántott.
Elmerültem a vízben.
Nagyon megijedtem.
Csak pár másodperc volt,
de egy örökkévalóságnak tűnt, mire fel tudtam jönni.
Mivel asztmás vagyok, hirtelen nem kaptam levegőt.
Az öcsém meglátott, beúszott hozzám, és kimentett.
Eleinte senkinek nem meséltem a történtekről.
Azt gondoltam, úgysem hinnék el.
Később tudtam meg, hogy a tóban sokan tapasztalták,
hogy valami lehúzza őket a mélybe.
MIÉRT NEM HISZIK EL, HOGY A TAVON ÁTOK ÜL?
VALAMI LE FOG RÁNTANI A MÉLYBE.
MAJDNEM MEGFULLADTAM. SOHA TÖBBÉ NEM MEGYEK ODA.
Állítólag dühös szellemek.
A SZELLEMEK FOLYTON LELKEKET RABOLNAK.
Azóta nem voltam a tóban.
Tudom, hogy őrültségnek hangzik, de itt valami nagyon nem stimmel.
A KÜLÖNÖS AKTÁK MÉG TÖBB KÉRDÉST VETNEK FEL
MEGMAGYARÁZHATATLAN JELENSÉGEK AKTÁI
Ötven kilométerre a Georgia állambeli Atlantától van egy rejtélyes tó.
Egyesek szerint kísértetek lakják.
Mások szerint átok ül rajta.
De a tó igaz története talán még ennél is nyugtalanítóbb.
LEHETSÉGES FORGATÓKÖNYVEK VAJON MI REJTŐZIK A LANIER-TÓ ALATT?
LANIER-TAVI KERESŐBÚVÁROK
A Lanier-tavi keresőbúvárokat legtöbbször azért hívják,
mert a vízbe esett egy tárca,
- mobil, jegygyűrű... - Kulcs, szemüveg.
Már 37 jegygyűrűt halásztunk ki. Hiszed ezt?
LANIER-TÓ
A Lanier-tó az ország egyik legnagyobb mesterséges tava.
A partvonala 1114 kilométer hosszú.
A tó legmélyebb pontján 47 méter mély a víz.
A helyet eredetileg energiatermelésre használták.
Az 1940-es évek végén a műszaki hadtestet bízták meg azzal,
hogy idejöjjenek, és megtervezzék a tavat.
A legnagyobb város délen Atlanta, Georgia állam fővárosa.
Atlanta exponenciálisan nőtt.
A lakossága 14 000 főről hirtelen 200 000 főre ugrott
mindössze néhány év alatt.
Egy ekkora városnak pedig megfelelő vízellátásra volt szüksége.
A Lanier-tavat két fő folyó táplálja, ezek a Chattahoochee és a Chestatee.
A víztározó építésekor a területet számos út és híd szelte át,
és családi házak, farmok is voltak itt.
Az itt élőknek tehát el kellett költözniük.
De a legtöbben támogatták a fejlesztést.
A mérnöki hadtest elkezdte felvásárolni a földeket,
és 1950-ben megkezdődtek a munkálatok.
A gát 1954 körül készült el,
a tavat pedig 1957-ben töltötték fel.
Ez a gyönyörű tó ezernyi lehetőséget kínál,
ezért minden évben sok itt a turista.
Évente több mint tízmillióan látogatnak el a Lanier-tóhoz,
de idén még ennél is többre számítanak, szóval tényleg rengetegen jönnek ide.
A tó hamar az atlantaiak kedvenc helye lett,
akik nyaranta itt keresnek enyhülést a forróságban.
Azonban a hely népszerűsége mellett a rémtörténetek száma is nőtt.
Mielőtt a hadtestnél dolgoztam, a Lanier-tóról még csak nem is hallottam.
De fél perccel azután, hogy munkába álltam,
már ezerféle történetet hallottam.
A legtöbben fulladásokról mesélnek.
Csak idén 11-en haltak meg fulladás vagy vízi baleset miatt a Lanier-tavon.
Két férfit keresnek a Lanier-tóban.
Vízbe fulladtak.
Tegnap újabb ember fulladt vízbe.
Hétvégén újabb két haláleset történt a Lanier-tónál.
Ezek mind furcsa halálesetek voltak.
És ezt valahogy érzi is ott az ember, az egész hely hátborzongató.
Beugrott a vízbe, de többé nem jött fel.
Eltűnt, miután egy hajóról a tóba ugrott.
Lemerült, de nem jött fel a felszínre.
A LANIER-TÓBAN TÖBB MINT HÁROMSZOR ANNYIAN HALTAK MEG,
MINT A GEORGIA-I PARTVIDÉKEN ÖSSZESEN
Bár a tó hatalmas,
egy év alatt közel 20 ember halt meg
közel azonos helyen,
ami miatt gyorsan szárnyra kaptak a pletykák.
A paranormális jelenségekről szóló legendák hallatán
felmerül a kérdés, vajon valóban szellemek felelősek-e a halálesetekért.
MEGFULLADT EGY FÉRFI
TALMADGE FIA VÍZBE FÚLT
14 ÉVES FIÚ FULLADT A TÓBA
FELBORULT EGY HAJÓ, EGY FÉRFI MEGHALT
VAJON A VÍZBE FÚLTAK SZELLEMEI KÍSÉRTENEK A TÓBAN?
Az 1950-es évekbeli átadás óta
körülbelül 700 ember halt meg a tóban,
1990 óta több mint kétszázan.
Állítólag több holttestet sosem találtak meg.
A hely megítélése meglehetősen ellentmondásos.
Amikor ideköltöztem, elmentem egy szellemtúrára,
ahol a túravezetők olyan paranormális esetekről meséltek,
amelyek a tóhoz köthetők.
Ez egy nagyon népszerű program itt. Én a „Hölgy a tóban” túrán vettem részt.
Többen is beszámoltak arról, hogy az 53-as út hídján
állítólag láttak egy jelenést.
Egy kék ruhás hölgyről számoltak be, aki a hídon sétált.
Sokan úgy vélik,
a jelenés egy fiatal nőhöz köthető, akinek a holttestét
a híd mellett találták meg, és a halálakor kék ruhát viselt.
Akkoriban még nem tudták kideríteni, ki lehetett a nő, de sokan úgy vélték,
hogy Delia Youngra bukkanhattak,
aki 18 hónappal korábban tűnt el Susie Roberts-cel együtt.
EGY ÁPRILISI ÉJSZAKÁN TŰNT EL, 1958-BAN
Mindketten fiatal édesanyák voltak.
Egy szórakozóhelyre indultak Forsyth megyébe, a tó túlpartjára,
hogy átmulassák az éjszakát.
A HÁROM HEGYCSÚCS
Oda is értek, és remekül szórakoztak.
Delia egy kölcsönkért kék ruhában volt, amit egyszerűen imádott.
Miután kimulatták magukat, hazaindultak a családjaikhoz.
Útközben még megálltak egy benzinkútnál.
Ekkor látták őket utoljára.
AZ ELTŰNT NŐKET UTOLJÁRA DAWSONVILLE-BEN LÁTTÁK
Miután eltűntek, többen is bejárták a környező utakat,
de nem találtak semmit.
Mintha a föld nyelte volna el a két nőt.
Azt hiszem, Delia Young bátyja mondta,
hogy 18 hónappal később, amikor megtalálták a holttestet,
érezte, hogy valami elsuhan fölötte, és tudta, hogy a húga az.
A HATÓSÁGOK MEGSZÜNTETIK A KERESÉST, AZ 1958-AS ELTŰNÉSI ÜGY MEGOLDATLAN MARAD
Ott vagyunk,
ahol állítólag a kék ruhás hölgy kísért.
Sokan azt állítják, hogy a kora reggeli ködös órákban
egy kék ruhás nő sétálgat a hídon.
Én sokszor éjszakáztam a vízen, de még sosem láttam őt.
Nem, én sem.
Ha jól emlékszem, 1990-ben, amikor a hidat építették,
épp a cölöpöket rakták le, amikor beleütköztek valamibe.
Leküldtek búvárokat, és megtalálták a kocsit.
- Benne Susie Roberts-cel. - Igen.
1959 HOLTTESTET TALÁLNAK KÉK RUHÁBAN
1990 MEGTALÁLJÁK SUSIE KOCSIJÁT
A két nő tehát szórakozni ment,
és hazafelé úton az autó lesodródhatott az útról.
Mindkét nő az autóban vesztette életét.
Ezzel tehát megoldódott a rejtély.
Amikor 1990-ben azonosították Susie Robertset,
bebizonyosodott, hogy sok évvel korábban valóban Delia holttestére bukkantak.
A tény, hogy csak így tudták azonosítani,
már önmagában is tragikus.
Többen mondták,
hogy éjjel látták a tónál a kék ruhás hölgyet.
Bár én nem láttam őt, de a történtek után már semmiben sem kételkedem.
Többen, akik a tónál kempingeztek, arról számoltak be,
hogy valamilyen paranormális jelenséget, kísértetet láttak.
Sokan elhagytak dolgokat, amire látszólag nem volt magyarázat,
vagy olyan személyek tűntek fel a tűz körül,
akik valójában nem is voltak ott.
A közösségi médiában; a TikTokon, YouTube-on, Facebookon
rengetegen írnak a Lanier-tó kísérteteiről.
- Mi van a Lanier-tóval? - El van átkozva, és kísértetek lakják.
A Lanier-tóról egy dolgot kell tudni. Hogy el van átkozva.
Az a tó tele van holttestekkel.
Sokan mesélnek hasonló történeteket.
Az a tény is sokak fantáziáját izgatja, hogy a tó helyén annak idején
számtalan temető is volt.
Egész pontosan 20, ha jól tudom.
Pár holttestet elvittek, de ahogy a Poltergeistban, itt sem mindet.
Én nem mentem be. A Lanier-tóba nem szabad bemenni.
Nem hiszek a szellemekben, de ez még nekem sem pálya.
Rengetegen kérdezik, hogy valóban vannak-e sírok a tó alatt.
Már több mint 5000-szer merültem itt,
a tó minden részén jártam, a legmélyén is.
Nincs senki a világon, aki jobban ismerné ezt a helyet.
Merülés!
Bizton állíthatom,
hogy a Lanier-tó alatti összes ismert sírt exhumálták.
Hangsúlyozom, az ismert sírokat, mert régen őslakosok éltek itt,
akik a folyópartok mentén telepedtek le.
Abból az időből tehát biztosan fennmaradtak jelöletlen sírok.
Ezek egy része még valóban odalent lehet, a tó mélyén.
Egyes mítoszok és legendák szerint
egy indián temetkezési hely megbolygatása balszerencsét hoz.
A Lanier-tó feltöltésekor pedig több spirituális helyet is elöntött a víz.
Vannak, akik azt állítják, talán ez az, ami sötét árnyékot vet a tóra.
VAJON AZ ŐSLAKOSOK TEMETKEZÉSI HELYÉNEK MEGGYALÁZÁSA MIATT ÜL ÁTOK A TAVON?
Sokan úgy gondolják, hogy a szellemek dühösek,
és ezért húzzák le a mélybe az embereket.
Nem hinném, hogy bosszúból tennék. Mi hasznuk lenne ebből?
Az is lehet, hogy csak segítséget akarnak kérni,
és az emberek ebbe halnak bele.
A legtöbb paranormális tevékenység
valamilyen tragikus eseménnyel kapcsolható össze.
Ez a területen vezetett át az úgynevezett Könnyek Ösvénye.
A cseroki és a krík indiánok is
ezen a vidéken éltek, és arra kényszerültek,
hogy mindent hátrahagyva Oklahomába vándoroljanak.
1830-ban a Kongresszus elfogadott egy törvényt,
amely arra kényszerítette a déli őslakosokat,
hogy oklahomai rezervátumokba költözzenek.
Az embert próbáló vándorút
közel 15 000 őslakos életét követelte.
Az egyik törzsfőnök nevezte el az utat a „Könnyek és a Halál Ösvényének.”
WEBBERS FALLS, OKLAHOMA
Ez volt a Könnyek Ösvényének utolsó állomása.
A családom története mindkét ágon a Könnyek Ösvényéig vezethető vissza.
Még mindig emlékszem a rémtörténetekre, amiket gyerekkoromban hallottam.
Szívszorító érzés itt állni, és belegondolni abba,
hogy azoknak az embereknek télvíz idején kellett nekiindulniuk.
Pokoli kínszenvedés lehetett ekkora utat megtenni,
ráadásul mindent hátra kellett hagyniuk, amit nem tudtak magukkal vinni.
Elmondták, hogy minden Georgiában kezdődött,
én pedig el sem tudtam képzelni, hogy juthattak el Webers Fallsig.
Szörnyű tragédia volt. Odalett az örökségük, a földjeik.
Vannak, akik állítólag az őslakosok szellemeit látják a tó körül.
Azt hinné az ember,
hogy a rémtörténetek miatt alig jön ide valaki.
De manapság ez inkább vonzza az embereket.
OLVASTAM EGY GEORGIAI KÍSÉRTETSZTORIT. 10 ÓRA AZ ÚT, DE ODAMEGYEK.
Elmentem a Lanier-tóhoz. Egyszerűen muszáj volt megnéznem.
TÚLÉLTÜK A LANIER-TAVAT
A hiphop otthonából, Bronxból származom.
'94-ben költöztem Atlantába,
és 2015-ben kezdtem el hajózni.
A hajózás egy szuper dolog.
Szerintem így is elég nehéz ide bejutni.
Nem kéne még azzal is riogatni az embereket,
hogy itt szellemek kísértenek.
Egy kísértetjárta helyen szellemek vannak. Márpedig én itt egy szellemet sem láttam.
Ideje lenne elfogadni a tényeket.
Senki ne higgye, hogy a Lanier-tavon gyerekjáték a hajókázás,
és nem kell sem mellény, sem előképzettség.
Ha valaki meghal a tavon, annak tízből kilencszer az az oka,
hogy nem viselt mentőmellényt.
Sokan csak buliznak, isznak.
Nyilván nem a parti őrség hajózási kézikönyvét olvasgatják.
Érti?
A LANIER -TÓBA FULLADT ÁLDOZATOK EGYIKE SEM VISELT MENTŐMELLÉNYT.
Mentettem már jet skivel felnőtt férfiakat,
akik nem voltak kondiban, vagy részegek voltak.
Szóval itt nem kísértetekről van szó, hanem rossz döntésekről.
Ez nem játék, tényleg veszélyes itt hajózni.
Legfeljebb 20 percig leszünk lent. Az a maximum.
- Robert felel a biztonságért. - Oké.
- Jól van, merülés! - Merülés!
Sokan jönnek azzal, hogy itt kísértetek vannak.
Ha elutazom, akkor is erről kérdeznek.
„A Lanier-tónál dolgozol? Az egy kísértetjárta hely.”
Nos, 100%-os biztonsággal állíthatom,
hogy se nem kísértetjárta, se nem átkozott.
Sajnos egyvalami valóban igaz a tóra, mégpedig az, hogy többen belefulladtak.
De balesetek mindig vannak.
Ez az ország egyik legveszélyesebb tava.
Lent a mélyben már teljes sötétség van.
Alig látni valamit, ami elég hátborzongató.
Néha tényleg furcsa dolgokat találunk odalent.
Sokféle dolog került már elő.
Vigyázz, cimbora!
Az épület itt van, erre.
Pont fölötte vagyok.
Itt van az a több szobás ház, amit végig lehet merülni.
Több ilyen hely is van a Lanier-tó mélyén. Régi hidak, épületek maradványai.
Még fák is vannak a tó fenekén.
Olyanok, mint ezek. Kifejlett, egészséges fák.
Tíz méter mélyen már biztosan belefut az ember egy fába.
Évekkel ezelőtt volt egy nagy aszály.
A tó vízszintje hat métert süllyedt.
Olyan dolgokat lehetett látni, amit azelőtt soha.
Előbukkant például egy régi lelátó, ami egy régi salakmotorpályára nézett.
A pálya ma már persze egy iszaptenger a tó fenekén.
Abban az évben elképesztően sok hajós baleset történt,
és kiugróan magas volt a fulladásos halálesetek száma is.
Sok hajó ütközött szikláknak, fáknak, ami halálos balesetekhez vezetett.
Hoztam szuvenírt.
- Talicska fogantyú? - Egy ajtókeret darabja.
Ez meg egy tégla a házból.
Sajnos azokat is mi szoktuk megkeresni, aki vízbe fúlt.
Ez a legszomorúbb feladatunk itt.
De legalább megnyugvást hozunk a családoknak.
Ilyesmi mindig előfordul, ami szomorú.
Ha az emberek óvatosabbak lennének, biztonságosabb lenne a tó.
Sokat töprengtem, mi lehet odalent.
Próbáltam valami tudományos, vagy logikus magyarázatot találni.
De aznap valami megragadott, és lerántott a mélybe,
és erre nincs magyarázat.
Elég frusztráló, hogy sokan nem hisznek nekem.
Néha én magam sem hiszem el, pedig megtörtént.
Az az igazság, hogy abban a tóban
még mentőmellényben sem érzi magát biztonságban az ember.
LANIER-SZIGETEK
Lehetséges, hogy a rengeteg baleset egyszerűen emberi mulasztás eredménye?
Vagy mégis van valamilyen természetfeletti magyarázat?
Egyesek egy másik tragédiát emlegetnek, melynek emléke szintén a mélyben nyugszik.
Ők ezzel magyarázzák a haláleseteket.
VAJON EGY ELFELEDETT VÁROS TRAGÉDIÁJA MIATT ÜL ÁTOK A TAVON?
Egyesek szerint a Lanier-tónál vagyunk,
mások szerint Gainesville-ben.
De valójában ez itt Oscarville.
Oscarville szó szerint alattunk van.
A gyerekek itt gyakran ijesztgetik egymást azzal,
mi minden van a tó mélyén.
Azt mondják: „Ha bemész a vízbe, jobb, ha tudod, hogy egy város van alattad.”
Először én sem hittem el, de mint kiderült, igaz.
Voltak templomok, iskolák, bankok.
De a város történelmi értékeinek már nyoma sincs.
Forsyth megyében Oscarville volt az afroamerikaiak menedéke.
Éltek itt feketék és fehérek is.
Ha az ember megbecsülte magát, és tisztelte a szomszédait,
gazdálkodhatott a farmján, vagy dolgozhatott a városban,
és békében élhetett.
Oscarville-ről gyakorlatilag már mindent tudunk.
Írásos és szájhagyomány útján fennmaradt emlékeket is gyűjtöttünk,
hisz csak a kettőt összegyúrva mesélhetjük el egy hely igaz történetét.
Nekem édesanyám mesélte el, mi történt abban az időben.
Byrd nagyapámnak Oscarville-ben volt farmja.
A háború után a feketék boltokat is nyithattak ott.
Az emberek szerettek ott élni.
Oscarville-ben az afroamerikaiaknak mindenük megvolt.
Családot alapíthattak, el tudták tartani magukat...
És számíthattak egymásra.
Ha rossz volt a termés,
az emberek kisegítették egymást.
Így éltek egészen addig, míg be nem következett a fordulat.
1912-ben minden megváltozott.
1830 KÖNNYEK ÖSVÉNYE
Egy nő állítólag arra ébredt, hogy egy fekete férfi áll az ágyánál.
Ez megrémisztette a fehéreket.
Pár nappal később egy lány holttestére bukkantak,
akit megvertek és megerőszakolták.
A nőt Mae Crownak hívták.
Azt hiszem, 19 éves volt.
Valószínűnek tartom,
hogy akkoriban egyfajta szokás lehetett, hogy ha ilyesmi történt,
az emberek rögtön a fekete közösségben kezdtek vizsgálódni.
Bizonyíték nem volt, mivel a lány már nem mesélhetett.
Honnan tudták volna, ki volt a tettes?
Végül három fiatal afroamerikai férfit vádoltak meg.
Egyiküket még az idézőjeles tárgyalás előtt meglincselték.
A TÖMEG MEGLINCSELTE A NÉGERT
Abból kiindulva, hogy fekete férfiak fehér nőkre támadnak,
a fehérek úgy döntöttek, megtisztítják a megyét.
Megmondták a feketéknek, hogy szedjék össze a holmijukat,
és tűnjenek el.
Az egyik férfit felakasztották a városban,
és aki nap közben arra járt, csak úgy belelőtt.
Byrd dédapa látta mindezt,
így tudta, mit kockáztat, ha nem megy el.
Mert ilyesmi bárkivel bármikor megtörténhetett.
Az embereknek menekülniük kellett. Összepakolni sem volt idejük.
Az éjszaka közepén kellett elhagyniuk Forsyth megyét.
A tó helyén akkor még a Chattahoochee-folyó volt.
Néhány feketét a folyópartig üldöztek, és rájuk parancsoltak, hogy ússzanak.
Azt mondták nekik,
a túlparton már azt csinálnak, amit akarnak, de el kell tűnniük.
Volt ugyan egy híd, de azt sem használhatták.
Az emberek átúsztak, vagy megfulladtak. De senkinek sem volt választása.
Egyesek északra, mások délre mentek.
Byrd nagyapám Gainesville-ben telepedett le.
De sokan nem jutottak ki élve.
Nem tudom, hány afroamerikai élt ott akkoriban,
de sok szívszorító történetet hallani.
A környéken mindenki ismer olyan családot, amelyiknek menekülnie kellett,
és ahol a felmenők gyermekei
vagy testvérei a folyóban lelték halálukat.
Ezen a történeten mindig elérzékenyülök,
mert Byrd Oliver első felesége
és két gyermeke is menekülés közben halt meg.
Ő pedig nem mehetett vissza értük. Mennie kellett tovább.
Nagyanyám mesélte,
hogy nagyapám néha kiment az erdőbe, és csak üldögélt ott egymagában.
Talán ekkor gondolt vissza arra,
micsoda veszteség érte, és mi mindenen ment keresztül.
Hányszor eszébe juthatott,
mi mindent épített fel, és hogy mindent elölről kell kezdenie.
De ahogy én tudom,
nem volt benne harag.
Nyilván úgy volt vele,
hogy ha haragszik, azzal úgysem megy semmire.
Az semmin sem változtat. Így hát kézbe vette a sorsát.
Ezért próbálom én is pozitívan szemlélni a dolgokat.
Szörnyű, ami történt, de valahogy a jó oldalát kell nézni.
Érti?
Azokkal az emberekkel mind egy családba tartozunk.
A Lanier-tóról mindenki másképp vélekedik.
Az érintettek talán más dolgokat is megtapasztalnak,
mint azok, akik csak hallották a történetet.
Egyszer a Lanier-tónál szálltam meg egy Airbnb-ben.
A ház pont a tóparton volt.
Ahogy lesétáltam a vízhez, furcsa érzés fogott el.
Valahogy tudtam, hogy történt ott valami. Éreztem a lelkemben.
Néha felmegyek a dombra, és csak ücsörgök ott.
Az ember valóban érez ott bizonyos dolgokat.
De azt, hogy vannak-e ott szellemek, sem megerősíteni,
sem megcáfolni nem tudom.
A kísértetjárta helyekről sokaknak jut eszébe a Lanier-tó.
De aki az interneten rákeres a helyre, Oscarville nevével is biztosan találkozik.
OSCARVILLE-I ÚT
A két hely szorosan kapcsolódik egymáshoz,
és ez valószínűleg a jövőben sem lesz másként.
Szerintem ez a történet egyre népszerűbb
a közösségi médiában is.
Már az Atlanta című sorozatban is szó esett róla.
Úgy éreztem, valami húz lefelé.
Akkor úgy is volt.
De mi lehetett az?
Egy egész város van alattunk.
Sokan tényleg azt gondolják,
hogy az ősök szellemei rántanak le mindenkit a mélybe.
Kicsit komikus a dolog,
ugyanakkor arra ösztönzi az embert, hogy utánanézzen, mi is történt valójában.
A Lanier-tó történetét mindig beárnyékolják majd a tragédiák.
De hogy ezek miatt valóban átok ül-e a helyen,
az örök rejtély marad.
Ha nem ismerném a hely történetét, azt hinném, hogy ez egy átlagos tó,
és az emberek csak kitalálták azt a sok rémtörténetet.
De a történtek után
be kell látnom, hogy a Lanier-tó valóban egy kísértetjárta hely.
Sosem értettem azokat, akik állítják, hogy láttak bizonyos dolgokat.
Amikor valaki egy viharban látja, hogy valami fura dolgot felkapott a szél,
arra azt mondom: „Persze, van ilyen.”
De mikor valaki azzal jön, hogy valami megragadta a lábát,
és lehúzta a mélybe,
az egyszerűen butaság, teljes képtelenség.
Én úgy vélem, hogy a Lanier-tó sötét múltja
nagyban hozzájárul ahhoz, hogy egyesek paranormális
vagy valamilyen furcsa jelenséget észlelnek a tó körül.
Az ottani légkör miatt ehhez minden adott.
Én nem hiszek sem a kísértetházakban, sem a tóba fulladt nő szellemében.
Én ebben a helyben azt látom, amit kell.
Itt történelmi értékek, régészeti lelőhelyek vannak.
Ha valakinek itt a tónál,
Oscarville romjai fölött nem ez jut eszébe...
az nagy baj.
A szakmai véleményem az, hogy itt nincsenek kísértetek.
De azt mondják, az ősök nem felejtenek.
És néha bizony történnek dolgok.
A Lanier-tavi halálesetek egy része valóban baleset.
De annyi minden történt itt, hogy sokan azt gondolják,
azok után, ami Oscarville-ben történt, elképzelhető, hogy itt kísértetek vannak,
akik most bosszút akarnak állni.
Ki tudja, talán van benne igazság.
A feliratot fordította: Usztics Lili