Jag klev ur sängen en morgon
och kunde inte belasta mitt högerben.
Jag hade ont i knäet.
Det var i oktober 2012.
Jag sa till min fru att jag måste till sjukhuset och undersöka benet.
Röntgenläkaren frågade om jag hade varit med om en olycka.
Jag svarade: "Nej, jag har aldrig skadat knäet."
Han sa: "Det finns ett föremål här."
Han satte röntgenplåten på ljusskåpet och pekade på det.
Det var ett fyrkantigt föremål
ungefär lika stort som en nagel med två trådar.
Jag frågade: "Är det inuti mitt ben?"
Han sa: "Ja, men du har inget ärr."
Bara att se röntgenbilden och veta att det är under huden utan förklaring
gjorde att min ångest sköt i höjden.
Sen började jag ha mardrömmar om något som inträffade flera årtionden tidigare.
Något som hade inträffat spelades upp.
Jag campade med en vän när jag var i flygvapnet.
Jag hade kul.
Då såg jag lampor som blinkade med udda mellanrum.
Ett ufo stort som ett Walmart-varuhus stannade ovanför oss.
Från farkostens mittparti,
började ett mjölkvitt ljus lysa och jag fördes ombord.
Jag skrek så högt jag kunde och sen förlorade jag medvetandet.
Jag vaknade till blinkande gula, orange och vita ljus
utanför tältet.
Jag tänkte: "Vad är det här?"
FALL SOM LEDER TILL FLER FRÅGOR ÄN SVAR
Vad är det?
Under årens lopp har otaliga filmer med märkliga ljus och föremål i himlen
delats och delats vidare i sociala medier.
Men i april 2023 överraskade Pentagon
när de meddelade att de undersökte drygt 650 rapporter om
oidentifierade flygande föremål och ljus. En stor ökning från de senaste åren.
Många av rapporterna, som var under utredning,
kom från militär personal.
Iakttagelserna verkar sakna förklaring,
men vissa menar att staten har känt till den här typen av händelser i årtionden.
EVENTUELLA MÖJLIGHETER
KAN STATEN HÅLLA TYST OM UFON?
Under andra världskriget började piloter se vad de kallade Foo Fighters
över Stilla havet och Europa.
Foo Fighter var benämningen på formationer av orange ljus
som flög i hög hastighet.
Det tog fart i och utanför Los Alamos i New Mexico.
Forskare, säkerhetspersonal, civilpersoner och militära piloter
såg de oidentifierade flygande föremålen.
Flygvapnet började undersöka det.
Det ledde till Project Blue Book.
Projektet hade två huvudmål.
Analysera ufo-data och bedöma om de oidentifierade föremålen
utgjorde ett hot mot nationell säkerhet.
Allmänheten rapporterade om dem så det var omfattande aktivitet.
Jag är här för att prata om så kallade flygande tefat.
Flygvapnets intresse i frågan har varit att identifiera allt i luften
som kan utgöra ett hot mot Förenta staterna.
De samlade ihop drygt 12 000 observationer
men kunde inte förklara drygt 700 av dem.
Det höll nästan på att bli nationellt kaos.
Det var artiklar med stora bokstäver om ufon över huvudstaden.
Hundratals rapporter om udda föremål i himlen har anmälts till flygvapnet.
De lyckades inte finna ett svar och ville slippa hantera frågan.
Så flygvapnet beställde en studie som kom fram till den önskade slutsatsen.
Det fanns inget av intresse för vetenskap eller säkerhet
trots att datan sa emot slutsatsen. Sen släppte de frågan.
Flygvapnet har anklagats för att dölja information om ufo.
- Vad har du att säga om det? - De anklagelserna är helt felaktiga.
Än idag rapporterar folk om olika upplevelser och möten.
Det finns personer som har rapporterat om skador och sjukdomar
efter att ha varit nära.
Det bevisar att de har drabbats på ett reellt sätt
som ett resultat av en upplevelse eller ett möte.
1977 var jag underofficer. Jag var sergeant
och stationerad på Whiteman Air Force Base i västra Missouri.
Jag var utbildad sjukvårdare och jobbade med min kompis Toby.
Vi umgicks på helgerna.
Han sa: "Jag har en idé. Vi drar och campar."
Den 11 juni 1977, lämnade vi basen och körde söderut.
Toby sa: "Det ska finnas höglänt terräng."
Jag hade aldrig varit där och det var otroligt.
Vi hittade platsen direkt.
Vi slog läger och satt och snackade, men sen...
Det blev inte bara tyst, det blev helt stilla.
Toby hade sitt huvud vridet åt vänster som måste ha varit västerut.
Han sa: "Lyste de där lamporna förut?"
"Vilka lampor?"
Det ska inte finnas några lampor där.
Jag tog ett steg bakåt och vid horisonten
syntes en triangel med mycket ljusstarka stjärnor.
De hade samma ljusstyrka.
De tre stjärnorna snurrade medurs ungefär 120 grader.
Jag tror att det vi tittade på var en triangelformad farkost,
och det var tydligt att den var på väg mot oss.
Den snurrade ett helt varv och den gjorde det två gånger.
Utsidan var lika stor som ett Walmart-varuhus.
Den var flera våningar hög och det fanns fönster
och det lyste i fönstren.
Från dess absoluta mitt
strålade ett ljus som hade ungefär samma diameter som en softball.
Det var ett mjölkvitt ljus som gick ner mitt i vår lägereld.
Jag vet inte hur, men både Toby och jag kom in i den triangulära saken.
Jag öppnar ögonen och tänker: "Drömmer jag? Vad är det här?"
Men det kändes för verkligt. Jag vet att det inte var en dröm.
Jag hade hört Toby skrika för jag kände igen hans röst.
Men jag kan inte röra mig.
Jag kan inte röra huvudet eller nåt finger.
Det enda som jag kan röra är mina ögon.
Jag såg en rad med sex eller sju varelser.
De bar bruna flygardräkter med ett orange märke på axeln.
Killen framtill gjorde nåt på en panel.
De förde mig genom en lång korridor till ett vitt rum med ett välvt tak.
Där fanns ett röntgenbord som såg tämligen standard ut.
Det fanns två varelser i rummet. De var drygt två meter långa.
Jag fick en känsla att de hade en medicinsk funktion.
Jag trodde inte att de skulle döda mig. De skulle kanske göra mig illa.
Det gjorde de och sen föll jag i djup sömn.
Jag vaknade till blinkande gula, orange och vita ljus utanför tältet.
Jag vaknade och var förvirrad.
Jag frågade Toby: "Vad är det där ute?"
Han gav mig inget begripligt svar, och jag var helt livrädd.
Det var 45 minuter innan gryningen och vi såg den flyga iväg.
Vi satt i tältet och var livrädda.
Toby sa: "Vi måste härifrån. Vi springer till bilen."
När vi körde tillbaka från Devil's Den
hade vi båda ont och var kraftigt uttorkade.
Det var i gryningen
och ljuset från morgonsolen var för starkt för mina ögon.
Jag var mycket ljuskänslig.
Jag visste inte vad jag skulle säga till min fru när jag kom hem.
Jag förstod inte vad som hade hänt.
Våra fruar körde oss till flygbasens sjukhus.
Min fru undrade vad som hade hänt.
Jag sa: "Jag vet inte. Jag vaknade så här."
När läkarna frågade vad som hade hänt visste jag inte vad jag skulle svara.
Det var svårt att förstå på den tiden.
Jag fick veta att jag hade brännskador. Det är som en solbränna på hornhinnan.
Det är samma skada som svetsare får om de inte bär hjälm med tonat glas.
Det gjorde mycket ont.
Det behandlades. Jag låg flera nätter på sjukhuset.
Läkarna höll ljuset släckt i rummet och la en salva i mina ögon.
Sen fick jag en spruta mot smärtan och för att kunna sova.
Den tredje kvällen
kom en agent från Office of Special Investigations in i mitt rum.
Han gick fram till min säng och satte ena handen mot dörren.
Sen satte han sitt ansikte nära mitt och sa:
"Jag vet att ni två idioter
stötte på något och jag tror att du vet vad jag menar."
Jag visste inte vad jag skulle säga.
Jag visste inte vad som hade hänt, men han visste att det var ett rymdskepp.
När Terry skrivs ut från sjukhuset får han order av sin chef
att aldrig prata med någon om vad som hände på Devil's Den
och säga upp kontakten med Toby.
Toby fick order om att åka till Japan och det gick blixtsnabbt.
Han var väck efter några veckor.
Jag tänkte att om vi kunde ta farväl av varann så skulle det tjäna som ett avslut.
Jag bestämde mig för att köra hem till Toby och ta farväl.
Han kom ut ur sovrummet med rufsigt hår och i en smutsig t-shirt.
Han tittade på mig med blodsprängda ögon och luktade alkohol.
Han sa: "Det var på riktigt, va?"
Jag sa: "Ja, och du håller inte på att bli galen."
Han sa: "Varför vi?"
Jag svarade: "Jag har ingen aning."
Det var sista gången jag såg Toby.
Många år senare fick jag veta att Toby hade gått bort.
Och Terry är inte den enda militären
som döljer följderna av ett udda möte.
Jag tror att de flesta som rapporterar om sånt här
lider av sömnparalys och liknande.
Men det finns fall med tillräckliga bevis som får en att undra.
Ett fall gäller en person vid namn John Burroughs,
som var flygvapenvakt i England.
Han kom väldigt nära ett bisarrt oidentifierat flygande föremål
i skogen i närheten av basen.
Jag var stationerad på RAF Bentwaters-Woodbridge.
Rendlesham Forest-händelsen
inträffade utanför den östra porten på RAF Woodbridge
den 26 december 1980, vid 0300.
Vid tretiden på natten åkte jag med min chef.
Han såg några konstiga ljus på himlen som var på väg ner i skogen.
Ett beslut fattades att låta en grupp undersöka
om något hade störtat i skogen.
Vi lämnade basen och körde in i skogen på en serviceväg.
Vi körde tills ett staket stoppade oss.
Inget kändes rätt.
Det var som om skogen hade vit belysning.
Inuti det vita ljuset fanns det en ovalformad röd boll
med blå och vita ljus undertill.
Och till slut lyfte den över träden och flög iväg mot kusten.
Våra befäl var osäkra på vad som hade hänt.
De sa åt oss att åka till platsen i dagsljus och det gjorde vi.
Vi hittade svackor i marken och skador på trädkronorna ovanför oss.
Jag funderade inte så mycket på mötet i skogen.
"Det hände nåt som jag inte kan förklara men jag ska gå vidare med livet."
Mitt liv blev som vanligt igen.
Jag tjänstgjorde mina två år och lämnade Woodbridge Air Force Base.
Flygvapnet har hemligstämplat hans uppgifter.
Vi har ett svårbegripligt system med hemlighållande.
Olika vapenslag och myndigheter
kan hemligstämpla information i så omfattande grad
att inte ens ordföranden för underrättelsekommittén känner till det.
Det är rökridåer och palats för hemligheter
som är svåra att förmedla och hindrar informationsflödet.
De kan hemligstämpla saker baserat på vad som har hänt i militär verksamhet.
De kan neka tillgång till informationen.
Det är därför jag inte förstår varför mitt namn kom ut
men på något sätt avslöjades namnen på några som var inblandade.
Det var olika personer började letade efter oss.
Bland annat CNN som genomförde en granskning.
Fyra år efter händelsen vid RAF Bentwaters-Woodbridge,
sänder CNN det granskande reportaget.
Det här är Woodbridge Airfield, en amerikansk flygbas i östra England.
Här inträffade något som ögonvittnena beskriver
som hämtat ur science fiction.
Allt jag kan säga är att när händelsen blev känd
så var det på grund av ett PM från försvarsdepartementet.
Det läckte och flygvapnet kunde inte förneka saken.
Inte heller försvarsdepartementet.
Det var storyn med stort S.
Utomjordingar vid Bentwaters-flygbasen.
CNN kontaktade mig men jag ville inte bli intervjuad
eftersom jag blev ombedd att skriva under vissa sekretessdokument.
Men andra berättade om händelsen för CNN i utbyte mot anonymitet.
Jag tror att jag såg ett ufo.
En typ av rymdfarkost från en annan plats än jorden.
Allt som händer inom militären där pressen är involverad
måste man meddela till sina befäl.
De ska avgöra vad man får säga och hur det ska hanteras.
De visste att granskningen skulle släppas.
Jag vet inte om flygvapnet insåg hur långt det skulle dras.
Men det fick mer uppmärksamhet än vad de önskade.
Staten använder nyhetsmedia
för att släppa information till allmänheten dagligen.
Men viss information undanhålls medvetet från nyhetskällor
genom sekretessavtal och hemligstämpling av känsliga uppgifter.
Med enbart delvis insyn skulle det vara omöjligt
att få en fullständig bild av vad som händer.
ANVÄNDER STATEN SKRÄMSEL FÖR ATT TYSTA VISSELBLÅSARE?
Det är svårt för folk inom staten att prata om det.
Det fanns helt klart fall där sekretessavtal var skrivna
och personal vägrade att dela information även med godkänd militär personal.
Kan folk vara lite tveksamma inför att prata om saker? Ja.
Man måste följa militärens regler annars får man problem.
I årtionden har militärer som John och Terry
tvingats hålla tyst om sina märkliga möten.
Innan jag såg röntgenbilderna...
Det var 2012 och det hade gått 40 år sen det inträffade.
Det kändes som jag äntligen förstod vad som hände.
Jag visste att jag inte skulle berätta för nån.
Men röntgenbilderna och grejen som jag såg
bekräftade att de hade gjort något med mig.
Jag bestämde mig för att skriva boken Incident at Devil's Den
och prata öppet om det.
Jag tänkte att om många pratar om det
kan det påverka staten att berätta sanningen.
När jag började skriva min bok 2017
ville jag få en kopia av mina journaler från 1977.
Jag skickade en skriftlig förfrågan.
Jag tjänstgjorde i sex år,
men paketet som jag fick var inte tjockare än så här.
Min journal borde ha varit tjockare.
Det fanns tomrum som man kan köra en lastbil igenom.
När jag insåg att jag inte klarade av att undersöka det på egen hand
sökte jag på utomjordiska implantat och fann Derrel Sims.
Jag är privatdetektiv i Texas.
Jag är före detta militärpolis och har arbetat på CIA.
Nu söker jag bevis för kontakt mellan människor och utomjordingar.
Jag har gjort undersökningar om implantat. Det finns mycket som vi inte känner till.
Implantat är främmande föremål som ibland hittas under huden hos bortförda.
Även om de är en gåta
tror vissa implantatexperter att de används för att studera människokroppen.
Jag tror att en del av implantaten är till för att övervaka kroppsfunktioner
men de få personer som har dem, vet inte om det.
De hittar dem av en slump.
Vem var det som placerade den i mitt ben?
Det står mellan att det var utomjordingar
eller staten. Det kan ha varit någon av dem.
Jag trodde att det var någon form av spårningsutrustning.
Alltihop är väldigt skrämmande.
Jag träffade Terry Lovelace och vi hade ett intressant samtal.
Jag bjöd honom till Houston och vi har varit vänner sen dess.
Hej, Terry.
- Hur står det till? - Ge mig en kram.
- Det var ett tag sen. - Ja, det var det.
Jag har med bilder som du nog inte har sett.
De här är röntgenbilder på mitt ben från november 2017.
Röntgenbilderna som visar implantatet.
Om det hade varit människoteknik så skulle man se det.
Min fråga är... Om det fanns inuti min kropp
hur hamnade det då där utan att det finns ett ärr?
Jag är förbryllad.
Jag kontaktade en kirurg och skickade kopior av mina röntgenbilder.
Vi pratade i telefon och jag sa att jag ville ta bort det.
Jag skulle åka dit i december, men det försvann i november.
Jag tror att det var den 16 november. Jag försöker komma ihåg.
Jag vaknade och hade mycket ont längst upp i bägge benen.
Jag hade sticksår längst upp på benen.
Jag fick känslan att de hade hämtat sina saker.
Det är omskakande att veta att något finns under ens hud
och sen är det plötsligt borta.
Vilka problem hade du för att få ut röntgenbilderna?
Jag ville inte gå tillbaka till veteransjukhuset.
Vi är båda överens om det.
Jag gick till en kiropraktor för att bli röntgad
för jag litar inte på veteransjukvården.
Staten sparar journaler från militärer. Terry är ett bra exempel.
Jag känner inte de andra, men jag kan säga att det är svårt
att få tag på journaler och få hjälp av veteransjukvården.
Det första problemet kom när jag blev sjuk.
Jag var frisk när jag kom till flygvapnet. Man antas inte om man har blåsljud.
Det är något som gör en obehörig.
När min aktiva tjänstgöring upphörde -88
visade den avslutande undersökningen att jag hade hjärtskador.
Så småningom började jag få problem med mina ögon.
Läkaren frågade om jag hade utsatts för strålning.
Jag svarade: "Inte vad jag vet."
"Dina ögon har strålningsskador."
Direkt efter händelsen fanns tillfällen när jag inte mådde bra.
Men det var inte så att jag kopplade det till händelsen.
Jag gjorde efterforskningar
och det stod klart att det som hände i Rendlesham låg bakom skadorna.
När John begär att få ut sina journaler
med stöd av Freedom of Information Act får han avslag.
Han får inte heller ut de veteranbidrag som han har rätt till.
Om din akt är hemligstämplad kan de inte godkänna andra dokument.
Flygvapnet beslöt att inte medge att jag tjänstgjorde från -79 till -82.
Jag heter Cheryl Bennett. Jag var senator John McCains assistent.
Jag hanterade väljare som hade problem med VA.
I augusti 2013 träffade jag John Burroughs från flygvapnet.
Han ville ha hjälp med sin DD214 och sina hälsojournaler.
Alla får en DD214 när de slutar.
En DD214-blankett utfärdas till militärer
som har avslutat sin aktiva tjänst hedervärt.
De används för att styrka militärtjänstgöring för att få bidrag.
John fick aldrig en.
Men när han behövde läkarvård uppstod det här problemet.
"Nej, du har inte varit militär."
Han började undra: "Är jag knäpp? Håller jag på att bli galen?"
"Hände det verkligen, eller inte?"
Justitiedepartementet blev inkopplat.
Cheryl sa att de tog in en person med hög säkerhetsklassning
som inte heller fick se nåt.
De kunde inte bekräfta något annat än att jag tjänstgjorde när det inträffade.
Allt var fortfarande hemligstämplat.
När ens akter är hemligstämplade
är det i princip kört för de lämnar inte ut dem till dig.
Jag fick till och med ett brev från en löjtnant
på justitiedepartementet som skrev: "Jag bryr mig inte."
"Det hjälper inte att du använder dig av John McCains namn."
Det gjorde mig arg.
Kongressen, CIA, FBI
justitiedepartementet, försvarsdepartementet
och alla högt uppsatta kontaktpersoner släppte inte hans akter.
Men för en del militärer och tjänstemän är inte problemet statlig manipulation.
De tror att det verkliga problemet är brist på information.
VET STATEN INTE HELLER?
Jag läste maskin- och rymdteknik.
Jag började i flottan, och flög sedan F-18 Super Hornet
utanför Virginia Beachs östkust i ett antal år.
Så 2014, när vi var ute och flög, fick vi upp föremål på vår radar.
Alla våra sensorer var riktade på det och sensorerna visas i vår hjälm.
När vi tittar ut ur cockpiten är det som en förstärkt verklighet.
Det ska bara finnas F-18 i luften.
Vi flög dit och såg något som inte skulle vara där.
Det kan inträffa med passagerarplan.
Det unika med föremålen var att de inte flög som flygplan.
De var stillastående eller flög i mycket hög eller låg hastighet.
De var där hela dagen, så vilka var de?
På senare år har termen UFO, "oidentifierat flygande föremål",
ersatts av termen UAP "oidentifierade flygfenomen".
I vår kultur har ufon funnits ett tag. Så fort man säger "ufo"
tänker folk genast på utomjordingar från en annan plats.
Så termen har många associationer som vi behövde få bort
och komma på nåt som var mer neutralt.
"Oidentifierade luftfenomen" behöver inte vara föremål.
Det kan vara plasma eller ett atmosfäriskt fenomen.
Medan vi observerade föremålen blev vår enda naturliga slutsats
att det var ett superhemligt program.
Är det en utländsk fiende? Är det Ryssland eller Kina?
Har de utvecklat något
som gör att de kan verka obehindrat i stängt militärt luftrum?
Om de såg ut som ryska eller kinesiska flygplan hade det blivit reaktioner.
Nationalgardet skulle kopplas in.
Och Ryan skulle snart bevittna
det mest omdiskuterade UAP på senare tid.
I januari 2015 flög min skvadron utanför Jacksonville, Florida.
Där tog vi gimbal-filmen.
Här kan vi se.
Flygplanet flyger 7 000 meter över havet.
Föremålet är nästan på samma höjd.
Här är bilden rätt tydlig.
Sen ser vi föremålets rotation.
Det roterar som en gimbal.
En gimbal är en mekanism som låter en anordning rotera runt en axel.
2017 såg jag New York Times-artikeln om gimbal-filmen.
"Jag var där när filmen spelades in." Jag kände igen mina polares röster.
Men om det... Kolla!
Den roterar.
I sociala medier
väcker gimbal-filmen nytt liv i debatten om UAP.
När jag formellt hade lämnat Pentagon,
fick jag veta att det förekommer kränkningar av stängt militärt luftrum
oavbrutet och att det hade pågått i ett par år,
men ingen gjorde nåt åt det.
Kolla som den flyger!
Objekten som vi såg, varken såg eller betedde sig
som våra hotnationer och fiender gör.
Det verkar som det förbisågs på ett sätt som annars inte görs.
Råder det "Fråga inte, säg inget-policy" när det gäller UAP eller brist på regler?
Det fanns organisationer inom den nationella säkerhetsgrenen
som tittade på delar av problemet men ingen kunde rapportera om det.
Det var då som jag blev inkopplad på ett väldigt offentligt sätt.
Anslagskommittén var fortfarande av den inställningen
att det här är knäppa grejer, ufon.
De var inte intresserade av att ge anslag och de hade inte informationen än.
Mitt förslag var att be om en offentlig rapport
från underrättelsetjänsten om ämnet.
Rapporten släpptes i juni 2021.
Enligt rapporten kategoriseras UAP-rapporter
i fem huvudkategorier.
Luftklotter, Naturligt atmosfäriskt, Utländskt fiendesystem,
Hemliga utvecklingsprogram och Annat - händelserna utan förklaring.
Den preliminära rapporten som kongressen fick var unik
för det var första gången militären erkände att det finns något okänt.
Ryan Graves är rymdingenjör och pilot.
Så när någon som han säger att han har sett dem
och har sett dem regelbundet så kan man lita på det.
Oidentifierade luftfenomen är ett potentiellt nationellt säkerhetshot.
Alltför länge har stigmat förknippad med UAP
hindrat bra underrättelseanalyser.
Piloter undvek att rapportera eller blev utskrattade.
Det styrkte berättelserna från personal på låg nivå.
Det visar hur mycket stigmatisering som behövde övervinnas.
Vi behövde anstränga oss för få informationen att nå beslutsfattare.
Rapporterna är en del av den processen.
Det är därför det finns en ufoavdelning på försvarsdepartementet nu.
Avdelningen ska ta emot information från samtliga statliga organisationer,
analysera den, granska alla underrättelser från andra världskriget
och skapa en visselblåsarfunktion
där folk oavsett vilket sekretessavtal de har undertecknat
kan berätta fritt om vad de har sett och vet.
Vi vann inte kalla kriget för att vi skyddade hemligheter bättre.
Vi vann kalla kriget för att vi var bättre på att dela information.
Jag tror att de har försökt undvika allt som kan få igång pressen,
med något som kan tolkas som bevis
för att det finns utomjordiska farkoster.
Men alla försök att tona ned de märkliga händelserna i USA:s luftrum
blev omöjligt i februari 2023.
I februari 2023 sköt USA ner fyra föremål över fastlandet.
Alla ledande nyhetsföretag i USA rapporterade om det.
Pentagon informerade reportrarna nyss.
De säger att de följer
en misstänkt kinesisk spionballong över norra USA.
För tredje dagen i rad och fjärde gången på nio dagar
har USA skjutit ner ett oidentifierat högtflygande föremål.
De var över Alaska, Yukon i Kanada och Lake Huron.
För drygt en vecka sen sköts en kinesisk spionballong ner
utanför South Carolinas kust.
USA kan inte benämna de tre föremålen som skjutits ner av under tre dagar
för nåt annat än "föremål".
Det är helt unikt av flera anledningar.
Vi fick tydliga uppgifter om att det fanns en kinesisk spionballong i vår närhet.
Men de tre nästkommande objekten som vi sköt ner förblir oidentifierade.
Med tanke på de obesvarade frågorna som rör händelserna
och upplevelserna som militärer som Terry, John och Ryan haft
undrar man om vi har förmågan att veta vad som finns i himlen.
KOMMER VI NÅGONSIN FÅ REDA PÅ SANNINGEN?
Vi har helt enkelt inte tillräckligt med data.
Vi kan bara få svar om vi lägger fokus på frågan.
Kongressen inser att ämnet UAP är mångfacetterat
som kräver en datadriven strategi.
I dag debatterar vi inte bara om UAP finns
utan även om vår republiks principer som är transparens och ansvar.
Samtalet flyttas till den offentliga sektorn.
Det är avgörande för att driva samtalet framåt på ett öppet sätt.
Allmänheten har rätt att få information om teknik av okänt ursprung,
icke-mänsklig intelligens och oförklarliga fenomen.
Antalet rapporter, visselblåsare
och historier om oidentifierade fenomen borde väcka frågor.
Om du tror att vi har störtade farkoster, har vi då även piloternas kroppar?
Som jag sa i intervjun med NewsNation återfanns biologiska ämnen, ja.
- Var de mänskliga eller icke-mänskliga? - Icke-mänskliga.
Många betraktar påståendena som en bekräftelse på utomjordiskt liv.
Nyheter sprids snabbt på sociala medier där många delar sin chock och misstro.
Har nån annan sett den där galna utfrågningen i morse?
Det är ett stort steg för oss ufo-intresserade.
Sen drar de upp utomjordingar som en överraskning.
Jag vill vara den första som ber utomjordingarna föra bort mig.
Men det flyger runt saker här som de inte vet vad de är.
Vi har inte råd att inte veta vem som flyger över vårt land.
Det är mycket bättre, men mycket mer måste göras.
Vad vet du nu som du inte visste förut? Ingenting.
Vad kommer du att veta nästa månad? Inget.
Vad kommer du att veta om sex månader? Inget.
Det lär komma en liten läcka då och då. Det är allt du kommer att få veta.
Dra igång en stor utredning, som ger vad? En stor mörkläggningshistoria.
De har erkänt att det finns saker som de inte kan förklara och utreder det,
men de kommer aldrig avslöja något.
Jag blev skadad i tjänsten i Rendleshamskogen.
Flygvapnet, försvarsdepartementet och VA har medgett att jag blev skadad.
Men de har aldrig berättat för Cheryl, mig eller någon annan
vad som skadade mig.
Jag fick brevet där det stod att han aldrig får sina journaler.
John fick samma brev: "Du kommer att få bidrag,
men du får aldrig ut dina journaler."
Vem gör så? Varför?
Varför gör de så? De svarar inte.
Så det är fortfarande ett okänt fenomen.
Vi har nån typ av utomjordisk teknologi.
Det är inlåst och undangömt.
Det enda skälet jag kan komma på för att de inte kan berätta är
att det handlar nationens försvar.
Och det kanske är det. Jag vet inte, men jag vill veta.
Vi får kanske aldrig veta
vad som ligger bakom de oförklarliga ljusen och föremålen i himlen,
men en sak är säker.
Om svaren avslöjas kan de ändra historien radikalt.
Det finns många obesvarade frågor.
Är det möjligt att det är sonder från en avlägsen civilisation?
Vi ska inte bli förvånade om det visar sig vara så.
Det är något som kan få mycket djupgående konsekvenser
och är mycket oroande för många människor
men vi måste förlita oss på datan oavsett vad den visar.
Det är vad vi måste göra.