Jednou ráno jsem vstal z postele
a nedokázal jsem se postavit na pravou nohu. Bolelo mě koleno.
Bylo to v říjnu 2012.
Poprosil jsem ženu, aby mě vzala do nemocnice na vyšetření.
Radiolog se mě zeptal, jestli jsem měl nehodu.
„Ne, nikdy jsem si koleno neporanil.“
A on říká: „Jenže já tu vidím jistý artefakt.“
Položil snímek na prosvětlovací pult a ukázal mi to.
V koleni jsem měl čtvercový objekt
velký asi jako nehet. A k němu připojené dva dráty.
Ptám se: „Tohle mám v noze?“
„No jo.
Ale nevidím jizvu.“
Zíral jsem na ten rentgen.
Když mi řekli, že netuší, jak se mi to dostalo do těla,
okamžitě mě to vyděsilo.
A pak jsem začal mít noční můry o něčem,
co se mi stalo desítky let zpátky.
Přehrávalo se mi to v hlavě.
Když jsem byl u letectva, jeli jsme s kamarádem tábořit.
Užíval jsem si to.
Dokud jsem nezpozoroval nepravidelně blikající světla
a nad hlavou se nám neobjevilo UFO velikosti obchoďáku.
Ze samého středu lodi
vysvitl paprsek mléčně bílého světla, který mě vtáhl dovnitř.
Křičel jsem z plných plic,
dokud jsem neztratil vědomí.
Probudila mě blikající žlutá, oranžová a bílá světla
prosvětlující plachtu stanu.
Nechápal jsem, co se děje.
SPISY VYVOLÁVAJÍCÍ VÍC OTÁZEK NEŽ ODPOVĚDÍ
NEVYSVĚTLENÉ JEVY
- Bože. - Co to je?
Za poslední roky sdíleli uživatelé sociálních sítí
nespočet videí podivných světel a objektů na obloze.
V dubnu 2023 ale představitelé Pentagonu zaskočili veřejnost,
když oznámili, že evidují přes 650 hlášení
neidentifikovaných létajících objektů a světel,
což je drastický nárůst oproti předchozím rokům.
Mnoho z těchto oficiálně prověřovaných pozorování
bylo nahlášeno vojenským personálem.
VOJENSKÁ OBLAST
Ačkoli se pozorování mohou zdát nevysvětlitelná,
někteří tvrdí, že vláda je už celá desetiletí zatajuje.
MOŽNÉ SCÉNÁŘE
JE MOŽNÉ, ŽE VLÁDA TAJÍ INFORMACE O UFO?
Během druhé světové války pozorovali piloti takzvané „Foo Fighters“.
Někdy v zámoří v Pacifiku, jindy nad Evropou.
Foo Fighters bylo označení pro formace oranžových světel
pohybující se vysokou rychlostí.
Události nabraly spád v okolí Los Alamos v Novém Mexiku.
Vědci, bezpečnostní pracovníci, civilisté, vojenští piloti...
Spousta lidí vídala neidentifikované létající objekty.
Tehdy se jimi začalo letectvo zabývat.
To vedlo ke vzniku projektu Modrá kniha.
Projekt měl dva primární cíle.
Analyzovat data o UFO a zjistit, zda jsou tyto neidentifikované objekty
bezpečnostní hrozbou.
Pozorování hlášená civilisty a veřejností
odstartovala velkou vlnu aktivity.
Jsem tu kvůli debatě o takzvaných létajících talířích.
Zájmem letectva je identifikovat cokoli ve vzdušném prostoru,
co by mohlo představovat hrozbu pro Spojené státy.
Evidovali přes 12 000 pozorování,
z nichž přes 700 nedokázali vysvětlit.
Způsobilo to téměř celonárodní poprask.
Vycházely články s takhle velkými nadpisy o UFO poletujících nad hlavním městem.
Letectvo obdrželo stovky hlášení
o podivných objektech na obloze.
Letectvo nakonec nedokázalo najít vysvětlení,
ale chtěli to přestat řešit.
Tak si nechali zpracovat studii,
která dospěla k objednanému závěru,
že jev není zajímavý z pohledu vědy ani národní bezpečnosti.
Přestože záznamy tomuto závěru odporovaly.
Dali od toho ruce pryč.
Letectvo je čas od času obviňováno
z utajování informací o UFO.
Co k tomu řeknete?
Ta obvinění jsou naprosto neopodstatněná.
Lidé dodnes hlásí širokou škálu zážitků a interakcí.
Někteří hlásí poranění nebo nemoci
následkem blízkého kontaktu.
To dokazuje, že je poznamenalo setkání
nebo zážitek, ke kterému dle nich došlo.
V roce 1977 jsem byl poddůstojník, štábní seržant.
Sloužil jsem na základně Whiteman v západním Missouri.
Měl jsem výcvik jako medik
a sloužil jsem s kamarádem Tobym.
Každý víkend jsme něco podnikali.
Toby říká: „Mám nápad. Pojedeme tábořit.“
Jedenáctého června 1977 jsme opustili základnu a jeli na jih.
Toby řekl: „Někde by tu měl být kopec.“
Já tam nikdy nebyl a bylo to úžasné.
Hned jsme to našli.
Rozbili jsme tábor, povídáme si
a najednou...
Všechno utichlo, jako by se zastavil čas.
A Toby se díval doleva, což bylo na západ.
Ptal se: „Hele, Terry, ty světla už tam byly?“
„Jaký světla?“
Byli jsme v divočině. Kde by se tam vzala světla?
Tak jsem poodstoupil.
A na obzoru
vidím trojúhelník z velmi jasných hvězd.
Všechny tři zářily stejně.
Otočily se ve směru hodinových ručiček přibližně o 120 stupňů.
Napadlo mě, že nejspíš sledujeme trojúhelníkovitou vesmírnou loď,
která se k nám podle všeho přibližuje.
Pak ta věc udělala přemet, a to hned dvakrát.
Velikostí se podobala obchoďáku.
Na výšku měla několik pater s okny,
z kterých vyzařovalo světlo.
Ze samého středu lodi
vysvitl paprsek světla o průměru asi softballového míčku.
Bylo to mléčně bílé světlo
a paprsek mířil přímo doprostřed táboráku.
Nevím jak, ale oba jsme se ocitli uvnitř trojúhelníku.
Otevřu oči a říkám si:
„Zdá se mi to? Co to je? Kde to jsem?“
Ale na sen to bylo příliš skutečné.
Nebyl to sen. Vím, že nebyl.
Slyšel jsem Tobyho křičet. Poznal jsem jeho hlas.
Ale nemohl jsem se pohnout.
Ani hlavou, ani prstem.
Mohl jsem hýbat jen očima.
Viděl jsem zástup šesti nebo sedmi bytostí.
Měly na sobě světle hnědé mundúry s oranžovou nášivkou na rameni.
Ten vepředu dělal něco na panelu.
A odvezli mě dlouhou chodbou do bílé místnosti s klenutým stropem.
Byl tam běžný rentgenový stůl.
A taky dvě z těch bytostí. Měřily dva metry deset.
Vypadaly jako doktoři.
Nevěřil jsem, že mě chtějí zabít. Ale bál jsem se, že mi ublíží.
A taky to udělaly. Pak jsem se ocitl zpátky venku
v hlubokém spánku.
Probudila mě blikající oranžová a bílá světla
prosvěcující plachtu stanu.
Probral jsem se celý zmatený.
Ptám se Tobyho: „Co je to tam venku?“
Nedokázal dát dohromady větu a já byl strachy bez sebe.
Do úsvitu zbývalo 45 minut
a ta věc před našimi zraky odletěla.
Zatímco my dál seděli ve stanu vyděšení k smrti.
Toby řekl: „Musíme odsud vypadnout. Doběhneme k autu.“
Cestou z Devil's Den
jsme oba měli bolesti a byli jsme vážně dehydrovaní.
Bylo to za rozbřesku
a světlo vycházejícího slunce mi málem vypálilo oči.
Byl jsem hrozně světloplachý.
Doma jsem nevěděl, co říct své ženě.
Sám jsem nechápal, co se stalo.
Manželky nás oba vzaly do nemocnice na letecké základně.
Žena se vyptávala, co se mi stalo.
„Já nevím. Probudil jsem se tak.“
Na stejnou otázku jsem nedokázal odpovědět ani doktorům.
Bylo těžké přijít s logickým vysvětlením.
Zjistili, že mám popálenou rohovku.
Obvykle to může způsobit slunce.
Něco podobného by se stalo svářeči,
kdyby neměl kuklu s ochranným sklem.
Šíleně to bolelo.
Ošetřili mě a strávil jsem několik nocí v nemocnici.
Doktoři zhasli v pokoji světla,
vetřeli mi do očí mast
a dali mi injekci na bolest a na spaní.
Třetí večer
za mnou na pokoj přišel agent z oddělení Speciálního vyšetřování.
Přešel k mé posteli, takhle zapřel rukou dveře,
naklonil se mi těsně k obličeji
a pronesl:
„Kamaráde, oba víme, že jste tam vy dva pitomci
na něco narazili. Moc dobře víš, co mám na mysli.“
Nevěděl jsem, co na to říct.
Netušil jsem, co se stalo, ale on věděl, že jsem viděl vesmírnou loď.
Když Terryho propustili z nemocnice,
dostal rozkazem od svého velitele,
aby o událostech v Devil's Den už nikdy s nikým nemluvil
a přerušil veškerý kontakt s Tobym.
Tobyho převeleli do Japonska. Byl to fofr.
Do pár týdnů byl pryč.
Říkal jsem si, že kdybych se s ním stihl rozloučit,
mohl bych to celé uzavřít a pustit z hlavy.
Tak jsem se rozhodl zastavit se za ním doma.
Vyšel z ložnice
celý rozcuchaný a ve špinavém tričku.
Podíval se na mě, oči měl podlité krví a táhl z něj alkohol.
Zeptal se: „Stalo se to, viď, Terry?“
Já na to: „Jo, kamaráde, fakt se to stalo. Nezbláznil ses.“
„Jo, ale proč zrovna nám?“
„Nemám nejmenší tušení.“
Tehdy jsem Tobyho viděl naposledy.
Po letech jsem zjistil, že zemřel.
A Terry není jediný člen vojenského personálu,
který měl následky zvláštního střetnutí tajit.
Myslím, že většina lidí, kteří podobné zážitky hlásí,
nejspíš prodělala spánkovou paralýzu a tak podobně.
Ale v některých případech člověka odzbrojí velkým počtem důkazů.
V jednom výjimečném případě se jistému Johnu Burroughsovi,
bezpečnostnímu důstojníkovi anglického letectva,
podařilo přiblížit k podivnému neidentifikovanému létajícímu objektu,
který se ocitl v lese nedaleko jeho základny.
RENDLESHAMSKÝ LES
Sloužil jsem u RAF na základnách Bentwaters a Woodbridge.
26. PROSINCE 1980
Incident v Rendleshamském lese
se odehrál před východní bránou RAF Woodbridge
26. prosince 1980 ve 3:00.
Kolem třetí ráno jsem jel se svým nadřízeným,
který si všiml zvláštních světel na obloze klesajících do lesa.
Padlo rozhodnutí vyslat tým, který měl prověřit,
zda v lese něco nehavarovalo.
Opustili jsme základnu
a jeli po obslužné komunikaci směrem do lesa,
dokud jsme nenarazili na plot.
Nelíbilo se nám to.
Jako by les prosvětlovalo bílé světlo.
A ve středu toho bílého světla zářila červená koule
s modrými světly a bílou září vespod.
Ať to bylo cokoli, nakonec se to vzneslo nad stromy
a odletělo k pobřeží.
Naši nadřízení nevěděli, co to bylo.
Poslali nás místo obhlídnout
za denního světla, což jsme udělali.
Našli jsme prohlubně v zemi
a všimli si poškozeného porostu nad hlavou.
Nenechal jsem se tím setkáním sžírat.
Řekl jsem si:
„Prostě se stalo něco, co nedokážu vysvětlit. Budu žít dál.“
A žil jsem dál jako dřív.
Odsloužil jsem dva roky a odjel z Woodbridge.
Letectvo jeho záznamy označilo jako tajné.
Máme velmi tajemný systém utajování informací.
Různé služby a organizace mohou informacím přiřadit
tak vysoký stupeň utajení,
že do nich není zasvěcený ani předseda výboru výzvědných služeb.
Zastírací manévry a matoucí informace,
které nikdo nerozklíčuje a brání toku informací.
Mohou klasifikovat věci na základě toho, co se během vojenské operace stalo.
Můžou odepřít přístup komukoli.
Proto nikdy nepochopím, jak uniklo moje jméno.
Ale spolu s ním se provalila jména několika dalších zúčastněných.
Tehdy nás začali nahánět různí lidé
včetně CNN.
CNN to vyšetřovala.
Čtyři roky po událostech u základen Bentwaters a Woodbridge
odvysílala CNN své zvláštní vyšetřování.
Jsme na letišti Woodbridge,
základně amerického letectva ve východní Anglii.
Ve Woodbridge se odehrálo něco,
co podle svědků jako by vypadlo ze sci-fi filmů.
Mohu říct jen to, že když incident unikl na veřejnost,
bylo to skrze memorandum určené ministerstvu obrany.
Po úniku už letectvo ani ministerstvo nemohly dál popírat,
že se něco přihodilo.
Byla to senzace.
Mimozemšťané u základny Bentwaters.
Oslovili mě ze CNN, ale rozhovor jsem odmítl,
protože před odchodem z RAF Bentwaters jsem musel podepsat
jistá prohlášení o mlčenlivosti.
Mezitím se ale jiní se svými šokující příběhy CNN svěřili
pod podmínkou anonymity.
Ale věřím, že jsem viděl UFO,
jakousi vesmírnou loď pocházející odjinud než ze Země.
Kdykoli se tisk chopí jakéhokoli incidentu v armádě,
musíte to nahlásit svému velení,
které rozhodne, co smíte a nesmíte říkat,
a o dalším postupu.
Věděli, že vyšetřování bude zveřejněno.
Nevím, jak daleko si letectvo představovalo, že to zajde.
Ale evidentně to vzbudilo víc pozornosti, než jim bylo příjemné.
Vláda denně používá zpravodajská média,
aby informovala veřejnost.
Některé informace jsou ale před médii záměrně utajovány
prostřednictvím dohod o mlčenlivosti či případně označením dat za citlivá.
S pouze kusými informacemi
je nemožné udělat si o událostech ucelený obrázek.
POUŽÍVÁ VLÁDA ZASTRAŠOVACÍ TAKTIKY, ABY UMLČELA INFORMÁTORY?
Vládním představitelům se o tom těžko mluví.
Známe případy, kdy kvůli prohlášením o mlčenlivosti
odmítl armádní personál sdílet informace
dokonce i s dalšími prověřenými členy.
Mohli by si lidé dávat větší pozor na pusu? Jasně.
Ale v reálném životě se musíte řídit vojenskými zákony,
jinak si zaděláte na průšvih, ať už jde o cokoli.
Po celá desetiletí jsou armádní příslušníci jako John a Terry
povinni svá podivná setkání tajit.
Rentgenové snímky jsem viděl v roce 2012,
tedy 40 let po incidentu.
Konečně jsem se s tím jakžtakž smířil a rozhodl se, že o tom nikomu neřeknu.
Ale ty rentgenové snímky
mi jen potvrdily, že na mě ty bytosti opravdu sahaly,
a rozhodl jsem se napsat knihu Incident at Devil's Den.
A začal jsem o tom veřejně mluvit.
Napadlo mě, že když se to rozkřikne,
zafunguje to jako páka na vládu, aby přiznala, co ví.
Když jsem knihu začal v roce 2017 psát,
chtěl jsem získat kopii svých lékařských záznamů z roku 1977.
Podal jsem písemnou žádost a...
Sloužil jsem tam šest let,
a poslali mi sotva takhle tlustou složku.
To nemůžou být celé mé zdravotní záznamy.
Mají mezery, že by jimi projel náklaďák.
Když jsem si uvědomil, že to sám nezvládnu,
zkoumal jsem mimozemské implantáty, až jsem našel Derrela Simse.
Jsem soukromý vyšetřovatel ve státě Texas.
Býval jsem vojenský policista a pracoval u CIA.
Nyní hledám fyzické a lékařské důkazy kontaktu s mimozemšťany
a osobně provádím výzkum implantátů.
Je toho hodně, čemu nerozumíme.
Implantáty jsou cizí předměty čas od času nalezené pod kůží unesených.
I když o nich stále mnoho nevíme,
někteří odborníci se domnívají, že jsou prostředkem ke studiu našeho těla.
Věřím, že některé implantáty jsou navrženy jako monitory tělesných funkcí,
ale ti vzácní vyvolení, kteří je mají, o nich ani nevědí.
Bývají objeveny náhodou.
Kdo mi tu věc strčil do nohy?
Váhám, jestli v tom má prsty E.T.
nebo naše vláda. Domnívám se, že možné je obojí.
Původně jsem to považoval za sledovací zařízení.
Celé je to velice znepokojivé.
Setkal jsem se s Terrym Lovelacem a vedli jsme zajímavý rozhovor.
Pozval jsem ho do Houstonu v Texasu a od té doby se přátelíme.
Ahoj, Terry.
- Jak se máš? Rád tě vidím. - Pojď sem.
- Paráda. Dlouho jsme se neviděli. - Moc dlouho.
Přinesl jsem ti snímky, které jsi asi ještě neviděl.
Mám tu rentgen svojí nohy z listopadu 2017.
Je na nich vidět ten implantát.
Být to lidská technologie,
bylo by to viditelné.
Mám otázku. Jestli jsem to opravdu měl v těle,
jak se to tam dostalo bez viditelný jizvy?
To právě nechápu.
Kontaktoval jsem chirurga a poslal mu kopie těch rentgenů.
Domluvili jsme se po telefonu, že si to nechám vyoperovat.
Termín jsem měl v prosinci, ale v listopadu ta věc zmizela.
Myslím, že to bylo 16. listopadu ráno,
jestli si dobře vzpomínám.
Probudil jsem se a strašně mě bolela obě stehna.
A měl jsem na nich stopy vpichů.
Asi si vyzvedli svoje udělátko.
Je znepokojivé vědět, že máte něco pod kůží,
co pak zničehonic samo zmizí.
Měl jsi s tím rentgenem nějaké problémy?
Nechtěl jsem zpátky do nemocnice pro veterány.
Ani za nic.
Tomu plně rozumím.
Rozhodl jsem se, že si ho nechám udělat od chiropraktika,
protože nemocnici pro veterány nevěřím.
Vláda uchovává lékařské záznamy vojenského personálu.
Terry je toho příkladem.
Osobně ty ostatní lidi neznám,
ale můžu vám říct, že je to děs
snažit se získat lékařské záznamy od ministerstva pro záležitosti veteránů.
První problém nastal, když jsem onemocněl.
Když jsem narukoval k letectvu, byl jsem zdravý.
Se srdečním šelestem vás nevezmou.
Musíte mít zdravé srdce.
A když jsem v roce 1988 ukončil aktivní službu,
výstupní prohlídka ukázala poškození srdce.
Pak se přidaly problémy se zrakem.
Doktor se mi podíval do očí a říká: „Nebyl jste vystaven radiaci?“
Já na to: „Nic, o čem bych věděl.“
„Ale vaše oči vykazují známky ozáření.“
Těsně po tom incidentu mi bylo zle,
ale tou dobou
jsem si to s tím bezprostředně nespojoval.
Ale s nabytými informacemi
jsem si uvědomil, že to poranění způsobil incident v lese.
Když si John Burroughs vyžádal zdravotní složku
prostřednictvím zákona o přístupu k informacím,
žádost byla zamítnuta.
Zároveň jsou mu odepírány výsluhy, na které má nárok.
Pokud jsou vaše záznamy tajné,
nemohou uznat ani jiné zprávy, které by podpořily mou žádost.
Letectvo neuznalo, že jsem mezi lety 1979 a 1982 sloužil.
Jsem Cheryl Bennett
a pracovala jsem jako asistentka senátora Johna McCaina.
Starala jsem se o voliče, kteří měli problémy s VA.
V srpnu 2013 jsem potkala Johna Burroughse z amerického letectva.
Přišel mě požádat o pomoc se získáním formuláře DD-214 a zdravotní složky.
DD-214 vyfasuje při odchodu každý.
Formulář DD-214 se vydává příslušníkům armády,
kteří byli čestně propuštěni z aktivní služby.
Jsou potvrzením o vojenské službě a nároku na výsluhy.
John žádný nedostal.
A když se konečně rozhodl, že potřebuje lékařskou pomoc,
začaly problémy.
„Kdepak, nebyl jste v armádě.“
Asi musel sám pochybovat, jestli se nezbláznil.
„Fakt se to stalo, nebo ne?“
Vložilo se do toho ministerstvo spravedlnosti.
Cheryl mi řekla, že mají někoho s prověrkou vyššího stupně,
ale ani ten se k záznamům nedostal.
V podstatě
nedokázali ověřit nic jiného, než že jsem tam byl v době, kdy tvrdím.
Všechny mé záznamy jsou stále tajné.
Když jsou vaše záznamy tajné,
jste podstatě nahraní, protože vám je zkrátka nevydají.
Dokonce mi přišla odpověď od jednoho z poručíků
z ministerstva spravedlnosti. Stálo tam: „Nezajímá mě to.
A Johnem McCainem se neohánějte.
To vám nepomůže.“
To mě naštvalo.
Kongres, CIA, FBI,
ministerstvo spravedlnosti, ministerstvo obrany,
všechny úřady, s kterými jsem pracovala,
tajily jeho záznamy.
Ale někteří příslušníci armády nepovažují
za hlavní problém vládní manipulaci.
Věří, že skutečným problémem je nedostatek informací.
CO KDYŽ TÁPE I SAMOTNÁ VLÁDA?
Studoval jsem strojní a leteckou techniku.
Pak jsem narukoval k námořnictvu a létal s F-18 Super Hornet
na základně ve Virginia Beach na východním pobřeží.
V roce 2014, když jsme kroužili kolem,
zachytily naše radary jisté objekty.
Zaměřily to všechny senzory.
Ty jsou pak napojené na rozhraní naší helmy.
Když se díváme z kokpitu na oblohu,
vypadá to jako rozšířená realita.
Nahoře se mají pohybovat jen F-18.
Takže si okamžitě všimnete čehokoli jiného.
Pořád by to mohl být třeba komerční let,
jenže ty objekty se nechovaly jako letadla.
Nepohybovaly se,
přecházely mezi vysokou a nízkou rychlostí
a poletovaly tam celý den. Ale co to bylo?
KLASIFIKAČNÍ BULLETIN
V posledních letech je termín UFO, „neidentifikovaný létající objekt“,
nahrazován termínem UAP, „neidentifikovaný vzdušný fenomén“.
Termín „UFO” zakořenil do naší kultury.
Jakmile se řekne „UFO“,
lidi si hned představí vetřelce z jiné planety.
Ten termín vzbuzuje spoustu asociací, a toho jsme se chtěli zbavit.
Potřebovali jsme něco neutrálnějšího a věcnějšího.
„Neidentifikovaný vzdušný fenomén“ připouští, že nemusí jít o objekty.
Může to být plazma nebo atmosférický jev.
Postupem času jsme dospěli k jedinému racionálnímu závěru.
Musí jít o přísně tajný program, o kterém nic nevíme.
Je to protivník? Je to Rusko nebo Čína?
Vyvinuli průlomovou technologii,
která jim umožňuje bez následků operovat ve střeženém leteckém prostoru?
Kdyby to vypadalo na ruské nebo čínské letadlo,
strhl by se poprask.
Povolali by Národní gardu. Byl by to humbuk.
A Ryan se brzy stane svědkem
nejdiskutovanějšího UAP nedávné historie.
V lednu 2015 jsme s eskadrou operovali nad floridským Jacksonville
a natočili jsme rotující objekt.
Jak vidíte,
letadlo se nacházelo ve výšce 7 600 metrů nad mořem.
A ten objekt je v podobné výšce.
Jedná se o velmi kvalitní video.
Tady vidíte, jak se ten objekt otáčí.
Vidíte? Otáčí se to jako gimbal.
Gimbal je mechanismus, který umožňuje rotaci zařízení kolem osy.
V roce 2017 jsem si všiml, že o videu píše New York Times.
Říkám si: „U toho jsem byl.“
Poznal jsem hlasy svých kolegů.
- Ale jestli to... - Sledujte!
Otáčí se.
Nahrávka gimbalu
oživila na sociálních sítích debatu o UAP.
Když jsem oficiálně opustil Pentagon,
dozvěděl jsem se, že je náš zakázaný vzdušný prostor
narušován pravidelně
už několik let.
A že to nikdo neřeší.
Ty jo, podívej, jak letí!
Objekty, které jsme vídali,
svým chováním nepřipomínaly nepřátelské letouny.
Došlo nám, že je ignorují, přestože by z toho byl obvykle poprask.
Platí snad v případě UAP zvláštní pravidlo „Neptej se, neříkej,“
nebo nemá armáda stanovený postup?
Tím problémem se zabývalo několik organizací
zajišťujících národní bezpečnost,
ale ani jedna z nich to neměla komu nahlásit.
A tehdy jsem se v tom začal veřejně angažovat.
Výbor sněmovny reprezentantů byl stále toho názoru,
že se jedná o šílené nápady jako UFO.
Neměli zájem v téhle oblasti cokoliv podporovat
a ještě neměli informace.
Proto jsem navrhl požádat o veřejnou zprávu na toto téma
vydanou výzvědnými službami.
Ta zpráva vyšla v červnu 2021.
V předběžné zprávě stojí,
že se UAP obecně dělí do pěti hlavních kategorií.
Kosmické a vzdušné smetí, jevy přírodního atmosférického původu, nepřátelská obrana,
tajné vývojové programy a ostatní, nevysvětlitelné jevy.
Předběžná zpráva, která šla do Kongresu, byla unikát.
Bylo to vůbec poprvé, kdy armáda veřejně přiznala,
že existuje něco, co nemá vysvětlení.
Ryan Graves
je nejen pilot, ale také letecký inženýr.
A když vám někdo takový řekne, že tam jednu z těch věcí viděl...
A navíc je vídal pravidelně, můžete mu věřit.
UAP jsou potenciální hrozbou pro národní bezpečnost.
Stigma spojované s UAP
dlouho bránilo řádnému zkoumání jevů.
Piloti je radši nehlásili, aby se vyhnuli výsměchu.
Ta zpráva potvrdila tvrzení operátorů
na nejnižších úrovních.
Dokazuje to, jak velké stigma jsme museli překonat.
Jak bylo náročné dostat informace
od operátorů k vysoce postaveným lidem.
Tahle zpráva je součástí celého procesu.
Proto nyní vzniklo při ministerstvu obrany oddělení pro řešení anomálií.
Mají za úkol přijímat informace ze všech vládních organizací,
analyzovat je, prověřovat záznamy až do období druhé světové války
a poskytnout ochranu informátorům,
aby mohli vypovídat bez ohledu na podepsanou mlčenlivost,
a mohli otevřeně mluvit o tom, co viděli a co ví.
Nevyhráli jsme studenou válku, protože jsme uměli líp držet tajemství.
Vyhráli jsme ji,
protože umíme lépe šířit informace.
Ale myslím, že se snažili vyhýbat všemu, co by mohlo v tisku vyvolat senzaci
a mohlo by být považováno za důkaz,
že ve vesmíru žijí mimozemské bytosti.
Únorem 2023 skončila snaha bagatelizovat podivné události
v americkém vzdušném prostoru.
V únoru 2023 sestřelily Spojené státy několik objektů,
celkem čtyři, které létaly nad jejich územím.
Psaly o tom všechny přední zpravodajské organizace Spojených států.
Pentagon před vysíláním informoval novináře,
že nyní sledují
podezřelý čínský špionážní balón vznášející se nad severem USA.
Již třetí den v řadě a počtvrté za pouhých devět dní
sestřelily Spojené státy z velké výšky neidentifikovaný objekt.
Nacházely se nad Aljaškou, kanadským Yukonem a Huronským jezerem.
Přitom teprve před týdnem byl sestřelen čínský špionážní balón
u pobřeží Jižní Karolíny.
Spojené státy stále netuší,
co byly tři sestřelené objekty vlastně zač.
Stále je označují za „objekty“.
To je z mnoha důvodů. naprosto bezprecedentní.
Bylo nám jasně řečeno,
že v naší blízkosti operuje čínský špionážní balón.
Ale ihned poté
nikdo neoznámil, co byly ty tři sestřelené objekty zač.
Vzhledem k nezodpovězeným otázkám ohledně těchto událostí
a zážitků příslušníků armády jako Terry, John a Ryan,
budeme vůbec kdy schopní zjistit, co se na nebi nachází?
DOZVÍME SE VŮBEC KDY PRAVDU?
Nemáme k tomu dostatek informací.
Ty získáme jen tím, že tomu věnujeme čas a pozornost.
Kongres uznává, že je téma UAP mnohostranné
a vyžaduje pečlivý přístup založený na faktech.
Dnes nedebatujeme jen o existenci UAP,
ale o principech, které definují naši republiku
a zavazují nás k transparentnosti a odpovědnosti.
Vidíme, že se diskuze přesouvá do veřejného sektoru.
To bude zásadní,
aby se o tom mluvilo dál a otevřeně.
Americká veřejnost má právo dozvědět se o technologiích neznámého původu,
nelidské inteligenci a nevysvětlitelných jevech.
Obrovské množství hlášení, informátorů
a příběhů o neidentifikovaných anomálních jevech by mělo vyvolávat otázky.
Pokud věříte, že došlo k pádu letounu,
jak již bylo řečeno, máme těla pilotů tohoto letounu?
Jak jsem veřejně uvedl v rozhovoru pro NewsNation,
obdrželi jsme biologickou analýzu ostatků.
A ostatky byly lidského, nebo jiného původu?
Jiného.
Tyto informace mnozí považují za potvrzení mimozemského života.
Na sociálních sítích se rychle šíří zprávy,
kde lidé sdílejí svůj šok a pochyby.
Taky sledujete to ranní jednání o UFO/UAP? To je šílený!
Je to obrovský krok pro naši UFO komunitu.
A pak vláda vytáhne mimozemšťany a řekne: „Překvapení!“
Chci být první, kdo požádá mimozemšťany, aby ho unesli.
Lítají tu kolem nás objekty, o kterých nikdo netuší, co jsou zač.
Nemůžeme si dovolit nevědět, co nám lítá nad zemí.
Teď už je to mnohem lepší,
ale pořád je co zlepšovat.
Víme teď víc než předtím?
Ne.
Co budeme vědět za měsíc?
Nic. Co budeme vědět za půl roku? Nic.
Občas sice někde něco prosákne.
Musí vám to stačit. Víc nám neřeknou.
Bude to vyšetřovat Kongres a hádejte, jak to skončí.
Zas to ututlají.
Přiznali, že je tam něco, co nedokážou vysvětlit,
a že to vyšetřují.
Ale nikdy neřeknou, co to vlastně je.
Byl jsem zraněn při výkonu služby v Rendleshamském lese.
Letectvo, ministerstvo obrany a VA nakonec přiznaly,
že k tomu skutečně došlo.
Ale nikdy veřejně ani soukromě neřekli Cheryl, mně ani nikomu jinému,
co přesně se mi stalo, co mě zranilo.
Přišel mi dopis, že mu lékařské záznamy nikdy nevydají.
Johnovi přišel taky. Potvrdili, že má právo na výsluhu,
ale záznamy mu nikdy nepošlou.
Co to má být? Proč?
Proč to dělají? To už neřekli.
Podle mě za to může UAP.
Podle mě máme nějaké mimozemské technologie.
Vláda to drží v utajení pod zámkem.
Jediný důvod, proč nám to nechtějí říct, je podle mě ten,
že se jedná o otázku národní obrany.
Možná to tak je. Kdo ví? Ale zajímalo by mě to.
I když se možná nikdy nedozvíme,
co stojí za nevysvětlitelnými světly a objekty na obloze,
jedno je jisté.
Pokud se někdy dočkáme odpovědí,
mohou radikálně změnit běh dějin.
Na toto téma panuje spousta nezodpovězených otázek.
Je možné, že se setkáváme se sondami vzdálených civilizací?
Ani by mě nepřekvapilo, kdyby to tak bylo.
Je to něco, co má nedozírné následky,
které mohou spoustu z nás děsit.
Ale i přesto se musíme držet faktů, ať už nás zavedou kamkoli.
Víc dělat nejde.
Překlad titulků: Michael Novotný