‫אני זוכר שלילה אחד, בילדותי,‬
‫ציפתי בסרט הזה, "מלחמת העולמות".‬
‫- "מלחמת העולמות", מאת "פרמאונט" -‬
‫פחדתי מאוד, בגלל כל החלליות.‬
‫- "מלחמת העולמות", 1953 -‬
‫הן נעו ממקום למקום‬ ‫וירו קרניים בבני אדם ובבתים.‬
‫אבא שלי אמר לי,‬
‫"בן, זה רק סרט".‬
‫הוא אמר, "אין דברים כאלה באמת".‬
‫עד שיום אחד...‬
‫שני גברים מקומיים‬ ‫פנו לרשויות עם סיפור מוזר למדי.‬
‫צ'רלס היקסון וקלווין פרקר‬ ‫סיפרו על כלי טיס מוזר‬
‫שנחת בסמוך למקום שבו עסקו בדיג‬
‫ושהם נלקחו לתוכו‬ ‫בידי שלושה יצורים שלא מן העולם הזה.‬
‫כמעט היה לי התקף לב. הייתי על סף המוות.‬
‫גם אני פחדתי פחד מוות, בחור.‬
‫עברתי גיהינום עלי אדמות‬
‫ועכשיו נאלצתי לעבור גם משהו כזה.‬
‫אמרתי, "אבא, ספר לי מה קרה בלילה ההוא".‬
‫הוא התחיל לספר לי,‬
‫ולפתע פתאום ראיתי שיש לו דמעות בעיניים.‬
‫אמרתי, "מה קרה, אבא?"‬
‫הוא אמר, "בן, כבר פחדתי במשך חיי,‬
‫"אבל שום דבר לא הפחיד אותי ככה קודם.‬
‫"פחדתי מאוד שהם ייקחו אותי מכאן‬
‫ושלעולם לא ידעו מה קרה לנו."‬
‫- תיקי חקירה משונים‬ ‫מובילים ליותר שאלות מתשובות -‬
‫- תיקי המסתורין -‬
‫בערב ה-11 באוקטובר 1973‬
‫יצאו צ'רלי היקסון וקלווין פרקר לדוג בנהר‬
‫וטענו שהיה להם מפגש מעולם אחר.‬
‫במשך 50 שנים שאלו רבים,‬ ‫"מה באמת קרה באותו לילה?"‬
‫- מחברת האפשרויות -‬
‫- האם חייזרים יצרו קשר בפסקגולה? -‬
‫אני אוהב כל דבר במיסיסיפי.‬
‫את שריקת הרכבות,‬
‫את הבירה השחורה של "בארק"...‬
‫- אדי היקסון, בנו של צ'רלי היקסון -‬
‫זו פשוט דרך חיים. כך גדלתי.‬
‫אנחנו לא ממהרים. זוהי הדרך שבה חיים פה.‬
‫- ברוכים הבאים לפסקגולה, מיסיסיפי -‬
‫אבא ואני עברנו לפסקגולה ב-1969.‬
‫פסקגולה הייתה כפר דייגים קטן ומנומנם...‬
‫- עיריית פסקגולה -‬
‫- ג'יי ויליס, ראש העיר של פסקגולה -‬
‫עד שנבנתה בה מספנה.‬
‫"מספנות אינגלס" החלו לייצר משחתות‬
‫בשביל צי ארה"ב בשנות ה-50,‬
‫וזה הצריך עובדים.‬ ‫והם גייסו עובדים מכל רחבי המדינה.‬
‫שיעור הפשיעה היה נמוך מאוד.‬
‫אז עדיין היה אפשר‬
‫לישון עם חלונות ודלתות פתוחים.‬
‫אבא היה החבר הכי טוב שלי. דגנו הרבה.‬
‫אבא פשוט ידע איך לתפוס דגים,‬ ‫ונהג להרגיז אותי מאוד.‬
‫הוא היה מטיל אותם‬ ‫לתוך הסירה, ואני לא תפסתי שום דבר.‬
‫הטלתי את החכה שלי ליד זו שלו,‬
‫ועדיין לא תפסתי שום דבר.‬
‫נהגנו לקטוף פטל ודברים כאלה,‬
‫גידלנו חזירים ופרות ועשינו ממש הכול.‬
‫שרדנו בכוחות עצמנו.‬
‫קלווין ואני למדנו בבית הספר ביחד.‬
‫גרנו לא רחוק זה מזה.‬
‫הוא היה בן 18 אז, בדיוק בגילי.‬
‫קלווין ואבא שלו, ואבא שלי,‬ ‫נהגנו לצאת לקמפינג ביחד.‬
‫בילינו הרבה זמן ביחד.‬
‫אבא שלי עזר לו להשיג עבודה באחת המספנות.‬
‫יום אחד הם החליטו לצאת לדוג אחרי העבודה,‬
‫ולכן הם היו בנהר.‬
‫ואז קרה הכול.‬
‫- 11 באוקטובר, 1973 -‬
‫דג אחד בדיוק נגס בפיתיון ומשכתי אותו בחכה.‬
‫- מתוך: מגע עם עב"ם בפסקגולה‬ ‫שחזור קולו של צ'רלס היקסון -‬
‫כשהסתובבתי כמעט קפאתי מרוב פחד.‬
‫שמעתי רק קול של משהו טס.‬
‫במרחק של כ-20 מטרים ממני,‬ ‫כלי טיס כלשהו התקרב אל הקרקע.‬
‫הוא אמר שהדבר הזה פשוט ריחף מעל...‬
‫הוא לא נגע בקרקע, הוא היה מעל לקרקע,‬
‫והיו לו אורות.‬
‫היה נראה שהוא פשוט עצר ונחת.‬
‫- צ'רלס היקסון -‬
‫לפתע פתאום, צד אחד שלו פשוט נפתח.‬
‫הייתי קפוא, כאחוז שד.‬
‫אולי הוא פשוט יעזוב.‬
‫אז נוכל לרוץ אל המכונית ולהסתלק מכאן.‬
‫לפתע פתאום יצאו ממנו שלושה יצורים.‬
‫הם לא נגעו בקרקע.‬
‫שניים מהם ניגשו ישר אליו ואחד אל קלווין.‬
‫אני לא זוכר שראיתי עיניים.‬
‫במרכז היה להם משהו שהייתי קורא לו פרצוף,‬
‫משהו שבלט קדימה,‬
‫בערך במקום שבו נמצא האף בפרצופו של בן אדם.‬
‫לא ראיתי צוואר.‬ ‫הוא נראה פשוט מונח על הגוף.‬
‫ולא היו להם ידיים כמו שלנו.‬ ‫היו להם מין צבתות, או טפרים.‬
‫הם תפסו אותו בזרועו‬
‫והוא אמר שמאותו רגע והלאה‬ ‫הוא לא היה יכול להזיז את עיניו,‬
‫הוא לא היה יכול לדבר,‬ ‫הוא פשוט היה משותק לגמרי.‬
‫אחד מהם אחז בקלווין.‬
‫ראיתי שגופו הפך לרופס‬ ‫ומאוחר יותר נודע לי שהוא התעלף.‬
‫שמעתי קול המהום.‬
‫- קלווין פרקר -‬
‫רק אחד מהם עשה אותו, "הממ" כזה.‬
‫בדיוק ככה. היחיד שראיתי עשה אותו.‬
‫לא שמעתי את האחרים,‬ ‫כי באותו שלב התעלפתי כבר.‬
‫שניים מהם אחזו בזרועותיי, אחד מכל צד.‬
‫הם לקחו את שניהם לתוך החללית,‬
‫ולפי תיאורו זה היה כמו להיות בתוך נורה.‬
‫האור היה כה בהיר.‬
‫הייתי לבד למשך תקופה שנראתה כמו נצח.‬
‫"שאלוהים יעזור לנו.‬ ‫איפה קלווין? מה הם עשו לו?"‬
‫אז ראיתי את זה.‬
‫משהו כמו עין גדולה יצא ישר מתוך הקיר.‬
‫ניסיתי לעצום את עיניי, אבל לא יכולתי.‬
‫העין התקרבה אליי.‬ ‫היא עצרה כ-15 סנטימטרים מפניי.‬
‫העין נשארה שם במשך זמן מה,‬
‫ואז התחילה לנוע לאורך גופי ובחזרה,‬ ‫ועברה באופן כזה על פני כל הגוף שלי.‬
‫אבא העריך שהיה שם במשך כ-30 דקות.‬
‫הוא אמר, "כשהוציאו אותי משם,‬
‫"הם הביאו אותי בחזרה‬ ‫למקום שממנו לקחו אותי."‬
‫והוא אמר, "קלווין עמד שם, ליד הנהר..."‬
‫כשזרועותיו מושטות בצורה כזאת.‬ ‫כאילו שהוא בוהה במשהו.‬
‫מייד לפני שהגעתי אליו,‬ ‫שמעתי שוב את הקול הזה, של משהו טס.‬
‫כשהבטתי סביבי ראיתי‬ ‫את האורות הכחולים המהבהבים,‬
‫וכמעט מייד, כלי הטיס נעלם.‬
‫הדבר הראשון שעלה בדעתם‬ ‫היה להיכנס למכונית ולנסוע הביתה.‬
‫הם התחילו לנסוע. אז הם אמרו,‬
‫"אתה יודע, כדאי שנודיע על זה לרשויות,‬
‫"כי אולי זוהי הכנה לפלישה."‬
‫שני אנשים הגיעו למשרד השריף...‬
‫- שריף פרד דיימונד -‬
‫בערך בשעה שמונה וחצי‬ ‫או תשע. הם היו נרגשים ונסערים,‬
‫ממש מטפסים על הקירות, היסטריים ובוכים.‬
‫זה כל מה שאני יודע שקרה.‬
‫לא ראיתי שום דבר אחר שקרה.‬
‫במשרד השריף, פרד דיימונד...‬
‫הרגשנו שהם חוקרים אותנו...‬
‫- קלווין פרקר -‬
‫לא שהם אנשים שאפשר לדבר איתם.‬
‫לא ידעתי מה אעשה או לאן אלך,‬
‫או עם מי איפגש או למי אספר.‬
‫אבל באותו לילה החלטתי לא לספר לאיש.‬
‫לא נודע לי על כך מייד.‬
‫רק לאחר שלושה ימים, לדעתי.‬
‫- ויינט פרקר, אשתו של קלווין פרקר -‬
‫ושמעתי שמשהו קרה.‬
‫לא הבנתי עד כמה זה רציני‬ ‫עד שממש ראיתי את קלווין.‬
‫באותו זמן רציתי להגן עליה, ולא ידעתי איך.‬
‫זה קרה באוקטובר.‬
‫התחתנו בנובמבר.‬
‫לא ידעתי איך לשמור על זה בסוד,‬
‫כי כל אמצעי התקשורת‬
‫התעסקו בזה כל הזמן.‬
‫- עב"מים "מבלבלים" -‬
‫שני אנשים ממיסיסיפי אומרים‬ ‫שיצורים מחללית ביצעו בהם בדיקות.‬
‫איך הסיפור פשט מהר כל כך?‬
‫- קארן נלסון,‬ ‫עיתונאית לשעבר, "קלריון לדג'ר" -‬
‫- גברים מפסקגולה "אולצו" לעלות לעב"ם -‬
‫קלווין חשב שייתכן שצ'רלי הדליף את זה,‬ ‫כי היה מוזר שערוצי התקשורת הגדולים‬
‫עלו על זה מהר כל כך.‬
‫- הרפתקה בעב"ם מעל למיסיסיפי -‬
‫- מפגש עם עב"ם: היקסון נזכר -‬
‫- אנשי צבתות מהחלל החיצון -‬
‫"רולינג סטון" הגיע העירה.‬ ‫אני לא זוכרת שקראתי את הכתבה שהם כתבו.‬
‫- הם לא היו מסוגלים לזוז מרוב פחד -‬
‫- דיווח על תצפיות חדשות -‬
‫הייתי בת 12‬
‫ואני זוכרת שבאותו סוף שבוע‬ ‫התפרסמה הכותרת הזאת.‬
‫- היקסון, פרקר: יצורים רובוטיים -‬
‫הלכתי למסיבת פיג'מות‬ ‫בביתה של אחת החברות שלי‬
‫ואני זוכרת רק שאמרתי...‬
‫- רבקה דייוויס‬ ‫מנהלת אירועים, עיריית פסקגולה -‬
‫"למה אבא שלך‬ ‫מדביק נייר אלומיניום על החלונות?"‬
‫והיא אמרה, "אני לא יודעת".‬ ‫אז הלכתי לשאול אותו.‬
‫והוא אמר, "זה כדי שהחייזרים‬ ‫לא יוכלו להגיע למוח שלנו".‬
‫העב"מים נמצאים כאן עכשיו.‬
‫מספר מדענים מתייחסים אליהם ברצינות רבה.‬
‫במשרד השריף התקבלו‬
‫בערך 2,000-3,000 שיחות טלפון באותו שבוע.‬
‫הן היו בעיקר מאנשים‬ ‫מפוחדים, מודאגים או סקרנים.‬
‫היה פה בלגן, בכל העיר.‬
‫אני יודעת איך המשטרה עובדת‬ ‫בנוגע לשיחות טלפון שמגיעות אליה.‬
‫קשה לי להעלות בדעתי כמה שיחות הגיעו אליהם,‬
‫לא רק שם, אלא בכל רחבי המחוז.‬
‫אנשים ראו אורות כחולים ופחדו.‬
‫בתחילה התייחסו לזה כאל בדיחה,‬
‫אך אף אחד שדיבר‬ ‫עם שני הגברים האלה איננו צוחק עכשיו.‬
‫היו שני סוגים של תגובה.‬ ‫היו אנשים שפחדו להישאר לבדם בבית בלילה,‬
‫כאלה שחובשים כובעים מנייר אלומיניום.‬
‫אחרים פסלו את זה על הסף.‬
‫רוב האנשים בפסקגולה לא האמינו בזה, כנראה,‬
‫ואמרו, "לא ייתכן שזה קרה".‬
‫זה היה דמיוני מדי‬ ‫בשביל להיות משהו שאולי אכן קרה.‬
‫אתם יודעים, הדבר הראשון‬ ‫שמישהו שאל אותי כשהלכתי לכנסייה‬
‫היה, "האנשים האלה היו שיכורים?"‬
‫ידעתי שהוא אומר את האמת, ללא שום ספק.‬
‫ללא ראיות מוחשיות שיוכיחו שנחטפו,‬
‫נחלקה העיירה בשאלה‬ ‫אם להאמין לטענותיהם של צ'רלי ושל קלווין.‬
‫למרות זאת, סיפורם לא השתנה מעולם.‬
‫- האם המפגש היה רק פרי דמיונם? -‬
‫אבא תמיד היה טיפוס שמח, שאהב לצחוק וכל זה.‬
‫ולאחר שזה קרה לו, הוא איבד חלק מכך.‬
‫פשוט ראיתי את זה בעיניו ובפניו ו...‬
‫הוא חשב על זה ללא הפסק.‬
‫ואני יודע שבמשך זמן רב היה קשה לו לישון.‬
‫אימא שלי פחדה פחד מוות.‬
‫זה ממש הבעית אותה.‬
‫הוא הזיע מאוד בלילה.‬
‫- בלאנש היקסון, אשתו של צ'רלי היקסון -‬
‫נאלצתי להחליף סדינים‬ ‫פעמיים או שלוש בלילה, כי הוא הזיע בשנתו.‬
‫והוא השתנה לאחר מכן, וגם אני.‬
‫אבא שלי, כמובן, בגלל שהיה מבוגר יותר,‬
‫ועם כל מה שקרה לו בקוריאה וכל זה,‬
‫היה מוכן למשהו כזה יותר מאשר קלווין.‬
‫כשקלווין יצא מהמכונית...‬
‫בפעם הראשונה שראיתי אותו‬ ‫מאז המקרה, ארבעה ימים לאחר מכן,‬
‫אני לא יכולה לומר שהוא רץ אליי,‬
‫אבל הוא הגיע אליי די מהר.‬
‫התחבקנו במשך זמן רב מאוד.‬
‫שמתי לב שהפה שלו רועד.‬
‫הוא היה ממש בטראומה. באי שקט.‬
‫עברת מספר התמוטטויות נפשיות, נכון?‬
‫נאלצתי ללכת לבית החולים‬ ‫פעם או פעמיים בגלל לחץ נפשי.‬
‫עדיין יש לי בעיות של לחץ נפשי.‬
‫כשהלך לחדר המיון, הוא ניסה להרוס אותו.‬
‫הוא פשוט לא עמד בזה.‬
‫נראה לי שזאת הסיבה‬ ‫שאבא שלי ניסה לספר על כך לכולם.‬
‫קלווין לא רצה לדבר על זה.‬
‫באותה תקופה הוא רצה רק לשכוח את זה.‬
‫אני לא יודעת מה קרה. באמת שלא.‬
‫אני לא יודעת. אבל אחרי שפגשתי את מר פרקר?‬
‫משהו קרה לאיש הזה.‬
‫אין לי שמץ של ספק.‬
‫אתה זוכר את הפעם הראשונה שראית אותי‬ ‫כשנפגשתי איתך מחוץ למכונית, מותק?‬
‫כן. שמחתי כל כך לראות אותך.‬
‫שמחתי מאוד.‬ ‫-וכמה זמן אחזנו זה בזה?‬
‫כן.‬
‫היה לי ברור שהוא לא רוצה‬ ‫לדבר איתי על כך, וזה היה בסדר.‬
‫לא רציתי לעשות שום דבר‬ ‫שיגרום לו להרגיש לא בנוח.‬
‫נתתי לו את המרחב שלו.‬
‫והרגשתי עמוק בפנים‬ ‫שכאשר הוא יהיה מוכן לדבר איתי על זה,‬
‫הוא יעשה זאת.‬
‫הייתה הרבה פעילות‬ ‫של עב"מים באזור בשנות ה-70.‬
‫- 11 באוקטובר 1973, פסקגולה‬ ‫15 באוקטובר 1973, פסקגולה -‬
‫עב"מים נצפו לאורך כל חופי מיסיסיפי.‬
‫היו הרבה זיהויים. הייתה פעילות רבה.‬
‫- 9 בפברואר 1977, פלורה, מיסיסיפי -‬
‫- 19 בפברואר 1974, הטיסבורג, מיסיסיפי -‬
‫האזור שבו דגו קלווין וצ'רלי באותו לילה‬
‫היה סמוך לגשר הנפתח של נהר הפסקגולה,‬
‫שמפעיל הוצב בו 24 שעות ביממה.‬
‫- האם יש אחרים שראו משהו? -‬
‫דבר אחד שהטריד אותי מאוד‬ ‫כשהתחלתי לחקור את האירוע הזה‬
‫היה שמפעיל הגשר לא ראה שום דבר.‬
‫היו שם שני מפעילי גשר...‬
‫- אתר החטיפה, מפעילי הגשר -‬
‫ובאחת התמונות שצ'רלי‬ ‫מופיע בהן, בסמוך למקום...‬
‫- תא המפעיל -‬
‫אפשר לראות ברקע את תא המפעיל.‬
‫כלומר שהוא לא היה רחוק משם.‬
‫למה מפעיל הגשר לא ראה את זה?‬ ‫אם האור היה בוהק כל כך, אם זה קרה שם,‬
‫אם הייתה השתקפות על פני המים‬
‫וכל שאר הדברים האלה,‬ ‫למה מפעיל הגשר לא ראה את זה?‬
‫קלווין וצ'רלי חשבו שרק הם ראו זאת.‬
‫אך המקום שבו התרחש המפגש‬
‫היה לא רחוק ממספנה פעילה ומבתי מגורים.‬
‫והיו אחרים שראו משהו בליל ה-11 באוקטובר.‬
‫הייתי בבית,‬
‫ויצאתי ממש עם השקיעה, אני והחברה שלי.‬
‫כשנכנסתי למכונית שלי‬ ‫ראיתי אורות משונים בצד הזה של הנהר.‬
‫הם היו כמו נורות לד‬ ‫בגוון אור 6,000. ממש בהירים.‬
‫ואיש עוד לא שמע אז על נורות לד.‬
‫חשבתי שאולי זה מטוס גדול שעומד לנחות...‬
‫- רסטי אנדרסון, תושב פסקגולה -‬
‫אבל זה לא מקום שמטוס אמור לנחות בו.‬
‫אבל כשעלינו על הגשר, האורות התחזקו,‬
‫והם היו ממש מעל לאזור המספנה הישנה,‬
‫שם, בצידו הדרומי של הגשר.‬
‫וכשעלינו על הגשר,‬ ‫האורות לא זזו. הם פשוט נשארו שם.‬
‫במקרה הייתי בחוץ, בחצר האחורית,‬
‫וראיתי משהו מוזר, שצפיתי בו במשך 20 דקות.‬
‫זה היה משהו כחול, בעיקרון.‬
‫נראה שהייתה לו‬ ‫שורת מנורות שאפשר לומר שנעה סביבו.‬
‫והוא נעצר. ופשוט נשאר שם.‬
‫והוא ירד נמוך, קרוב לאופק.‬
‫- סוזן סנו, תושבת פסקגולה -‬
‫עמדנו ברמזור אדום,‬
‫וראיתי עצם מתקרב אלינו,‬
‫אבל לא הצלחתי לזהות מה זה.‬
‫- ג'ודי בראנינג, תושבת פסקגולה -‬
‫אמרתי, "תסתכלו". הוא היה‬ ‫נמוך מאוד, ממש מעל לפנסי הרחוב.‬
‫אבל לא היה רעש של מנוע.‬
‫ומתחתיו היה אור ממש בוהק,‬
‫שאי אפשר היה להביט בו הרבה זמן.‬
‫הרדיו התחיל להשתגע ואנחנו נבהלנו,‬
‫ואמרנו, "מה זה? מה יכול להיות הדבר הזה?"‬
‫לאחר מכן הוא טס בפתאומיות צפונה ונעלם.‬
‫במהירות אדירה. הוא טס משם ונעלם.‬
‫גם אנחנו לא ידענו מה זה.‬
‫הכול קרה באותה מסגרת זמן, באותו ערב.‬
‫לא ידענו מה ראינו,‬ ‫אבל ראינו את האורות שלו.‬
‫נכנסתי הביתה וסיפרתי להורים שלי.‬
‫והם אמרו לי,‬
‫"לא כדאי לך‬ ‫לספר על זה לאיש, כי יחשבו שאת משוגעת".‬
‫זאת הייתה צורת החשיבה אז.‬
‫כולם אמרו,‬ ‫"אני לא אספר לאיש. לא יאמינו לנו.‬
‫"וילעגו לנו."‬
‫ועשינו בינינו הסכם שאיש לא ידבר על זה.‬
‫נראה לי שאנשים חששו‬
‫והיו מודאגים ממה שאחרים יחשבו עליהם.‬
‫בין אם יאמינו לך‬ ‫ובין אם לא, פשוט לא דיברו על זה.‬
‫הם לא הצליחו לחבר‬ ‫בין מה שקרה לבין כתבי הקודש,‬
‫או לראות בזה חלק ממשהו שאלוהים יצר.‬
‫אבא היה אדם דתי מאוד.‬
‫אביו ואימו גידלו אותו כך.‬
‫ואבא גידל אותי בדיוק באותו אופן.‬
‫הוא פנה אל אמונתו,‬
‫כי ידע שאלוהים‬ ‫לא יטיל עליו משהו שלמעלה מכוחותיו.‬
‫אני בהחלט מאמין באלוהים‬ ‫וחושב שאלוהים, בכל גדולתו...‬
‫- צ'רלי היקסון‬ ‫כנס עב"מים בהנחיית פאט מרקטיליו, 1990 -‬
‫לא ברא רק את העולם הקטן הזה,‬ ‫אלא את כל העולמות שקיימים.‬
‫מספר עדים סיפרו על מה שראו לאחר מכן,‬
‫אבל זמן רב לאחר מכן.‬
‫אני כבר לא בטוחה שאכפת לאנשים‬
‫מה אחרים אומרים עליהם.‬
‫מי אנחנו שנגיד‬ ‫שאלוהים לא יצר משהו אחר אי שם?‬
‫- ברוכים הבאים לפסקגולה, מיסיסיפי -‬
‫- עירייה, שדרת ווטס 603 -‬
‫אני זוכר שדיברו על האירוע‬ ‫ב"טונייט שואו" ובתוכניות אחרות‬
‫ששודרו בכל רחבי הארץ.‬
‫כלומר, זה סיפור מדהים,‬
‫ששני עובדי מספנה, אנשים מן השורה,‬
‫יצאו לדוג קצת לאחר שסיימו לעבוד,‬
‫ולפתע פתאום קרה להם‬ ‫משהו שנראה ששינה את חייהם.‬
‫לאחר שהסיפור התפרסם‬
‫הוצפו צ'רלי וקלווין בבקשות מהתקשורת.‬
‫אמצעי חדשות ותוכניות טלוויזיה‬
‫היו להוטים להזמין אותם‬ ‫לחלוק בחוויה שעברו ולהרוויח מכך.‬
‫אבא הופיע בכמה תוכניות.‬
‫הוא הופיע אצל ג'וני קרסון,‬ ‫אצל דיק קאווט, וב"טו טל דה טרות'".‬
‫מספר אחת, האם הייתה לך‬ ‫יכולת להתנגד, או להגביל את עצמך,‬
‫או שאפשר לומר שהיית מהופנט?‬
‫לא הייתה לי שום יכולת להתנגד.‬
‫בסדר.‬
‫צ'רלס היקסון האמיתי מתבקש לקום.‬
‫היה אפשר להפיק רווחים מסיפור על עב"ם.‬
‫וצ'רלי, בפרט,‬
‫לא החמיץ אף הזדמנות לספר על החטיפה.‬
‫- האם הסיבה לטענתם היא תהילה וכסף? -‬
‫צ'רלס היקסון מתכונן‬ ‫לספר את סיפורו על הבמה,‬
‫בפני קהל, תמורת תשלום.‬
‫היקסון חבר לקבוצה של מהפנטים ורואי נסתרות,‬
‫לסדרה של הופעות אישיות.‬
‫מחירי הכרטיסים הם חמישה או עשרה דולרים.‬
‫כשהוא לא עסוק בהופעות אישיות,‬
‫או הופעות ברדיו ובתוכניות אירוח בטלוויזיה,‬
‫או בקידום התקליט שלו,‬
‫היקסון עובד על הספר‬ ‫שהוא כותב אודות החוויה שעבר.‬
‫אבא שלי נסע בכל רחבי הארץ‬ ‫בשביל ריאיונות ודברים כאלה.‬
‫ואני רוצה שתדעו‬
‫שהוא לא הפיק מזה רווח כלל.‬
‫הוא ביקש מהאנשים האלה‬
‫רק לשלם לו מה שהפסיד‬ ‫בגלל שלא עבד באותו יום.‬
‫צ'רלי...‬
‫איבדתי את האמון בו,‬ ‫כי הוא ואני הסכמנו שלא נספר לאיש,‬
‫והרגשתי שהוא סיפר על כך לכל העולם.‬
‫לא היה לי כאן אף אחד שהרגשתי...‬
‫היו לי הרבה אנשים כאן, אבל...‬
‫לא הרגשתי שיש מישהו שאני יכול לדבר איתו.‬
‫אמצעי התקשורת היו פשוט בכל מקום.‬
‫זה התחיל להשפיע על אבא.‬
‫משכו אותו בכל הכיוונים.‬
‫כל מי שצפה ב"טו טל דה טרות'"‬
‫היה יכול לראות את ההבעה‬ ‫שעל פניו ולדעת שזה התיש אותו.‬
‫הוא כבר לא היה אותו צ'רלי.‬
‫לאחר שזה קרה, מר היקסון היה באור הזרקורים,‬
‫אך למר פרקר היו בעיות רגשיות קשות‬
‫כתוצאה מהאירוע, והוא נמנע מפרסום.‬
‫נראה לי שהוא התקשה להבין את זה בעצמו.‬
‫הוא פקפק בעצמו מבחינה נפשית.‬
‫לא ברור לי איך אפשר להימנע מכך.‬
‫הוא רצה להישאר הרחק מעיני הציבור,‬
‫כי אף פעם אי אפשר לדעת‬ ‫כיצד אנשים יתייחסו אליך‬
‫לאחר משהו כזה.‬
‫אני זוכרת שמר קלווין‬ ‫סיפר לי שהוא היה בלוויה שנערכה כאן‬
‫ומישהו זיהה את שמו,‬
‫ניגש אליו ואמר, "אתה קלווין פרקר?"‬
‫והוא אמר שכן,‬
‫אבל אמר שהוא לא...‬
‫נשאר שם. הוא אמר‬ ‫שהיו שם אנשים באבל, על מישהו שאיננו,‬
‫והוא אמר שהוא ואשתו‬ ‫פשוט נכנסו למכונית ונסעו הביתה.‬
‫כמה מהם אפילו עקבו אחרינו למכונית.‬
‫הצלחנו לחמוק מהם ונסענו הביתה.‬
‫וזמן קצר לאחר מכן, ב-2018,‬
‫הוא התחיל להיפתח כלפיי בעניין הזה.‬
‫ידעתי שזאת הייתה חוויה טראומטית,‬
‫אבל לא הבנתי עד כמה.‬
‫אתם יודעים, זה משהו שבא מהלא נודע.‬
‫והם לוקחים אותך ו...‬
‫הם...‬
‫מחטטים ובודקים ו...‬
‫אתה לא יודע אם תצא משם חי.‬
‫לדעתי, איש לא ממש‬ ‫ידע מה לחשוב, באותה תקופה.‬
‫אלה שאמרו שראו את האורות אמרו שפחדו.‬
‫הם פחדו שאם יודו בכך שראו את זה,‬
‫אנשים יתרחקו גם מהם.‬
‫האמנת בזה מייד?‬
‫אני לא בטוח.‬ ‫כנראה שלא. ובכן, הייתי צעיר אז,‬
‫אבל ההקלטה הסודית‬ ‫של שני האנשים שהיו מעורבים בעניין‬
‫עזרה מאוד להסביר לציבור שבהחלט ייתכן‬
‫שזה אירוע שאכן קרה.‬
‫אני מניח שהם היו יכולים לגרום לנו נזק.‬
‫זה מביך אותי, כי אף אחד לא מאמין לנו.‬
‫אף פעם בחיי לא ראיתי משהו כזה.‬
‫- נחשפה הקלטה של ריאיון‬ ‫בקשר לאירוע החטיפה בפסקגולה -‬
‫בתחילת 2020 התגלתה הקלטה‬
‫שבעיני רבים הוסיפה אמינות‬ ‫לסיפורם של צ'רלי וקלווין.‬
‫בלילה שבו דיווחו על החטיפה,‬
‫הקליטו אותם שוטרים‬ ‫ממשטרת פסקגולה ללא ידיעתם.‬
‫כשהשריף הכניס את צ'רלי וקלווין‬ ‫בחזרה לאותו חדר והשאיר אותם לבדם,‬
‫הוא הניח מכשיר הקלטה‬ ‫במגירה או מתחת לשולחן.‬
‫הוא הסתיר אותו שם איכשהו.‬
‫אתה שומע על דברים כאלה,‬ ‫אבל לא מסוגל להאמין בזה.‬
‫אתה שומע עליהם,‬ ‫אבל אני יודע, קלווין. אני יודע.‬
‫הייתי על סף המוות.‬ ‫-גם אני פחדתי פחד מוות, בחור.‬
‫הם החזירו את השניים האלה‬ ‫בחזרה לחדר והשאירו אותם לבדם.‬
‫הם היו יכולים לומר אז,‬ ‫"נראה לך שהם האמינו לנו?‬
‫"אולי כדאי שנתאם גרסאות."‬
‫אבל הם לא שינו שום דבר ממה שאמרו.‬
‫אני פשוט שוכב כאן ובוכה כרגע.‬
‫כן, אני יודע.‬
‫זה מביך אותי, כי אף אחד לא מאמין לנו.‬
‫אני מניח שהם היו יכולים לגרום לנו נזק.‬
‫אני איבדתי הכרה, וזאת הייתה‬ ‫הפעם הראשונה בחיי שאיבדתי הכרה.‬
‫אבל לא תוכל לגרום לאנשים להאמין בזה.‬
‫אני לא מצליח להבין את הדלת ההיא.‬ ‫ראית איך הדלת התקפלה לתוך עצמה?‬
‫אני ממש לא מבין את זה.‬
‫היה אפשר לשמוע את הפחד והכנות שבקולם,‬
‫ובמיוחד כשקלווין דיבר,‬
‫היה אפשר לשמוע שהוא רועד מפחד.‬
‫הם היו משוכנעים לגמרי‬ ‫שמה שקרה להם היה אמיתי.‬
‫שנים לאחר מכן‬ ‫טען קלווין שהוא זכה לביקור נוסף.‬
‫ובשונה מהפעם הקודמת,‬
‫קלווין חלק במפגש השני שלו בחופשיות,‬
‫במאמץ להתגבר על החוויה שעבר.‬
‫מהן מחשבותיך כיום‬ ‫על כך שקרה לך משהו בסדר גודל כזה?‬
‫כעת אני יציב יותר‬ ‫מבחינה נפשית מכפי שהייתי במשך כל חיי,‬
‫ואני מסוגל להתמודד עם זה...‬
‫באופן בוגר יותר.‬
‫הדיבור על כך גרם לו הקלה כלשהי.‬
‫אתם יודעים, לא יכול להיות טוב‬
‫לשמור בבטן משהו במשך זמן רב כל כך.‬
‫בטח יש אנשים שעדיין חושבים שהוא משוגע.‬
‫אבל אתם יודעים מה נהדר?‬
‫כבר לא אכפת לו.‬
‫אני באמת חושבת שהעובדה‬ ‫שסיפר את הסיפור שלו הוציאה אותו לחופשי.‬
‫גם צ'רלי היקסון טען‬ ‫שהיה לו ביקור נוסף, בשנת 1974.‬
‫יום אחד הוא ישב מתחת לעץ ואכל תפוז,‬
‫ואמר שפשוט יש לו תחושה שצופים בו.‬
‫והוא אמר שהסתובב והסתכל,‬
‫ושניים מהם עמדו ממש מאחוריו.‬
‫אבל הם לא התקרבו אליו.‬
‫והוא אמר שזה היה‬ ‫כאילו שמכשיר רדיו הופעל בתוך ראשו,‬
‫עם המסר, "אנחנו לא נפגע בך,‬
‫"ואנחנו נחזור."‬
‫והוא אמר שלפתע פתאום,‬ ‫הם לא היו שם. הם נעלמו תוך רגע.‬
‫אבא שלי היה אחד הראשונים שנחטפו בידי עב"ם.‬
‫הוא דבק בסיפורו עד ליום מותו.‬
‫סיפורו לא השתנה מעולם,‬ ‫וזה מספיק טוב בשבילי.‬
‫אתה לא יכול לחיות חיים נורמליים.‬
‫זה תמיד מתרוצץ לך בראש.‬
‫היא נאלצה לחיות עם זה‬ ‫ואני יודע שהיה לה קשה.‬
‫היא לא זכתה בהרבה הערכה‬ ‫על כך שהצליחה לסבול אותי במשך כל הזמן.‬
‫באמת שלא הייתי בסדר כלפיה,‬
‫כי חיכיתי הרבה זמן‬ ‫לפני שדיברתי איתה על זה.‬
‫שמונה עשרה שנים.‬
‫לא, יותר מזה.‬ ‫-יותר מ-18, מתוק.‬
‫נכון.‬
‫איך אתה מספר משהו כזה למישהו שאתה אוהב?‬
‫הוא יחשוב שאתה אידיוט, או משהו כזה.‬
‫זהו השלט ההיסטורי‬ ‫שהוקדש לאבא שלי ולקלווין פרקר,‬
‫ונמצא מול המקום שבו התרחש האירוע.‬
‫ואני גאה בזה מאוד.‬
‫וגם...‬
‫זאת מורשת שמעלה אותו על נס,‬
‫כפי שאני רואה זאת.‬
‫בעיני, אבא שלי היה סופר-סופרמן,‬
‫ואני מתגעגע אליו מאוד.‬
‫השלט הזה הביא מזור,‬
‫לא רק לקהילה שאני חושבת‬ ‫שלא האמינה בזה בזמנו,‬
‫אלא בפרט למר קלווין.‬
‫לכן הצבנו אותו וגרמנו לזה לקרות.‬
‫מר קלווין פשוט נדהם.‬
‫העובדה שהעירייה הכירה בזה‬ ‫גרמה לי להרגיש ממש טוב,‬
‫וחשבתי שזה כבוד רב.‬
‫ואמרתי לוויינט,‬
‫"כשאמות, פשוט פזרי‬ ‫את האפר שלי מסביב לשלט הזה".‬
‫כי יש שם שלט לכבודי,‬ ‫ואנשים יוכלו לבוא לבקר.‬
‫גם משפחתו של מר צ'רלי ביקרה שם,‬
‫וכך הייתה להם הזדמנות לדבר על חייהם,‬
‫ועל איך שגדלו עם כל העניין הזה.‬
‫החוויה שצ'רלס היקסון וקלווין פרקר עברו‬
‫היא כה יחידה במינה עד שאי אפשר‬ ‫להתעלם ממנה כחלק מהתרבות שלנו כאן.‬
‫ביום שישי השלישי בכל חודש‬ ‫נערכים אירועים במרכז העיר.‬
‫להקות, משאיות אוכל...‬
‫ואחד מימי שישי האלה‬ ‫הוקדש לחטיפה בידי החייזרים.‬
‫אני מאמין שאנחנו, כעיר,‬ ‫צריכים להוקיר את הסיפור הזה.‬
‫באנו מעולם רחוק.‬
‫יש לי את הירוקים המתנפחים.‬
‫הם גבוהים כמוהו. יש לי...‬
‫למעשה, אחד הוא גבוה יותר ממנו,‬
‫ואנחנו קושרים אותם לעמודים.‬
‫קחו אותי אל מנהיגכם.‬
‫יש אחד כמעט בכל בית עסק.‬
‫אבל זהו הנכס הכי יקר שלי.‬
‫זאת רק הכריכה של הספר הראשון שמר פרקר כתב.‬
‫- פסקגולה, המפגש הכי קרוב‬ ‫הסיפור שלי: קלווין פרקר -‬
‫יש לי גדולות יותר, שהוא חתם עליהן.‬ ‫רק למעט אנשים יש כזאת, ואני ביניהם,‬
‫ואני גאה בזה מאוד.‬
‫זה קרה בשנות ה-70, בתחילת שנות ה-70.‬
‫התקופה הייתה שונה.‬
‫נראה לי שלאנשים יש ראש פתוח יותר עכשיו.‬
‫בשורה התחתונה,‬
‫הם היו שני עובדי מספנה‬ ‫שלא ביקשו שזה יקרה להם,‬
‫וזה פשוט קרה, ללא שום סיבה.‬
‫אבל אני חושב שטוב מאוד‬ ‫ששניהם היו מסוגלים לקום ולומר,‬
‫"כן, זה קרה. כן, נטלנו בזה חלק.‬
‫"אולי לא תאמינו, אבל זה קרה."‬
‫אני לא פוסלת את זה. לא הצלחתי לשלול את זה.‬
‫כשחושבים על כך...‬
‫וסביר שזו הסיבה שפסקגולה הגיבה כפי שהגיבה...‬
‫כשחושבים על כך, זה מזעזע את כל עולמך.‬
‫אם אתה באמת מאמין שזה קרה,‬ ‫זה אמור לשנות את כל חייך.‬
‫זה בהחלט שינה את חייהם.‬
‫אבא שלי תמיד תהה מדוע הוא נבחר לכך.‬
‫הוא לא הבין למה שהם ירצו...‬
‫הם בחרו בו, בכפרי זקן ופשוט.‬
‫הוא חשב על זה הרבה.‬
‫אם הייתי משקר‬ ‫בעניין הזה, אם זו הייתה מתיחה,‬
‫כבר הייתי מודה בכך.‬
‫אתה לא רוצה‬ ‫לעמוד מול בוראך כשכל זה רובץ עליך.‬
‫באמת שלא ציפיתי שזה יקרה.‬
‫אני מניח שלאל יש סיבות משלו לעשות דברים.‬
‫ואם זה מספיק טוב בשבילו,‬ ‫זה מספיק טוב בשבילי.‬
‫מי יודע מה באמת קרה‬ ‫בנהר ההוא לפני כל אותן שנים?‬
‫אבל בעבור צ'רלי וקלווין,‬ ‫ורבים אחרים בפסקגולה,‬
‫אין שום ספק.‬
‫אתה מביט אל החלל בלילה,‬
‫ואם אתה מתרחק ממקורות אור,‬ ‫אתה יכול לראות אלפי כוכבים.‬
‫ככל הידוע לנו עכשיו,‬ ‫עדיין לא גילו היכן הוא מסתיים.‬
‫אז אתם לא יכולים לומר לי‬ ‫שלא ייתכן שיש משהו אי שם.‬
‫ואבא שלי האמין בזה.‬
‫אני יודע שאי שם קיים עולם אחר שיש בו חיים,‬
‫ויום אחד כולם ידעו‬ ‫שזו עובדה, ללא שמץ של ספק.‬
‫- לזכר קלווין פרקר, 1954-2023 -‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬