-Får jag föreslå lite återhållsamhet? -Återhållsamhet?
Som att inte slänga ner honom för trappan?
En dag ska jag supa dig full så du berättar om ditt gamla jobb.
Jag dricker inte.
Sam Haig.
Han jobbar på Scottish Telegraph. Han var på Finch-rättegången.
Varenda dag.
Nej, ingen jag känner.
Han och Merritt tillbringade torsdagseftermiddagarna på hotell.
Hon presenterade oss inte.
Fast du sa att ni var så tajta?
Vi pratade inte om hennes privatliv, om du minns det?
Vi tror att de jobbade på ett korruptionsfall ihop.
Av vilket slag? Och var?
En koppling mellan Graham Finch och Kirsty Atkins.
Kirsty Atkins?
Ett möjligt vittne du inte tillät vittna mot Finch.
-Varför inte? -Vi hoppades att du skulle berätta det.
Jag minns ingen Kirsty Atkins eller vad hon kunde säga i fallet.
-Ni bör nog fråga Liam Taylor. -Det har vi gjort.
Han hänvisade till dig.
Vi vet att Kirsty sa till Merritt att hon skulle vittna om
att hon träffade Finchs avlidna fru på en kvinnojour.
Frun var där för att Finch hade bankat skiten ur där.
Det var information som inte direkt skulle hjälpa Finch.
Så varför vittnade hon inte?
Kirsty var en flitig förbrytare och bodde i Saughton-fängelset.
-Inte nödvändigtvis trovärdig. -Merritt var av en annan åsikt.
Kort efter deras samtal blev Kirsty överfallen.
Nån tyckte att hon var trovärdig.
Därför återkommer vi till frågan om varför hon inte kallades.
Jag minns inte den här personen och måste vara generell.
Rent generellt ser juryn bara en person som vill släppas från fängelset.
Om ett par veckor släpps hon, med ett öga mindre
och många ärr efter att ha knivhuggits medan hon satt i förvar.
Pratar han nånsin?
Inte om jag får bestämma.
Överfallet hände ungefär när du stoppade Merritt från att använda Kirsty.
Jag får lita på dig för, återigen, jag minns inte nåt av det här.
Men du måste hålla med om att Finch behövde vänner på insidan för det här.
Morck du är verkligen, som ryktet säger, helt jävla galen.
Varför skulle jag hjälpa nån som Graham Finch?
Han var inte vilken man som helst som slängde ner sin fulla fru för trappan.
Han hade pengar. Han hade makt.
Finch var sen länge på fel sida med egna kontakter.
Han behövde inte min hjälp.
Merritt hade frågat dig om hon ville kalla Kirsty.
Finns det dokumenterat att Merritt ville kalla henne?
-Varför är du så säker? -Jag tror Kirsty.
Drogförbrytaren som vill slippa fängelse.
Och journalisten som Merritt skulle ha jobbat med?
Han är död. Han föll illa dagen innan Merritt försvann.
Det innebär, om man räknar, en död, en levande och en försvunnen
inom en vecka efter att Merritt lade fram ett vittne som kunde fälla Finch.
Okej, Morck. Du satte dit mig.
Graham Finch äger mig.
Jag förmodar att han betalar mig i guldmynt eller nåt.
Nej, sir.
Vi tror att han hotade dig. Indirekt.
Din dotter Julia prejades av vägen under rättegången.
Hon körde på och skadade en annan man allvarligt. Det var illa.
En pappa slutar aldrig tänka
på alla sätt skada kan drabba dem han bryr sig om.
Det är en svaghet hos alla män.
Får jag fråga hur du vet att Kirsty Atkins är en drogförbrytare?
Du sa ju det.
Nej, kommissarie Morck sa bara flitig förbrytare.
Det verkar som att den enda personen som kan bevisa det här är död.
Vi är inte säkra på att Merritt är död.
Men du bör nog hoppas på det.
Tack för att du tog dig tid.
VÄNNER?
Du är den enda jag kan prata med.
Alison, då? Mia, Jenna? Det gänget.
De är för jävla uppblåsta.
-"Uppblåsta". Du låter som min morsa. -Sluta.
Är det inte rätt ord, då?
Ja, de pratar med William, men jag är för läskig.
-Du är jävligt läskig. -Ja, det är jag.
VÄNNER? DU HAR INTE MÅNGA VÄNNER
Jag gillar att snacka med dig.
-Jag kan säga nästan allt till dig. -Nästan?
-Utom? Ge mig ett exempel. -Det går inte.
-Varför inte? -Om jag kunde säga det, så skulle jag ju.
Bra poäng.
Vad är så kul?
-Lyle, vad fan? -Mamma hälsar att du måste komma hem.
Okej, nu vet jag det. Stick nu.
Hon sa åt mig att släpa ut dig härifrån.
Som om det skulle hända.
Det luktar sex.
Som om du skulle veta.
Jag tror din pappa är här.
Det är lugnt. Låt det vara.
Hej, Harry.
-Vann du? -Nej, inte idag.
-Vi hade behövt dig. -Jag har lagt av.
-Du är Lyle Jennings. -Mr Lingard.
-Du ska väl inte bränna ner stället? -Pappa.
Nej, sir. Jag skulle hämta Harry. Mamma behöver honom.
-Är hon vaken, då? -Vi skulle just gå.
Ja.
Lyle.
Vi ses imorgon.
Vad har jag sagt om att släppa in Harry Jennings när jag inte är här?
-Han är inte så illa. -Jag pratar med din syster.
Harry och mig, vi gillar varann.
-Harry och jag. -Vi till och med…
…älskar varann.
-Som Romeo och Julia? -Skit samma.
-Han kommer inte tillbaka snart. -Du missade din brors match.
William struntar i om jag kommer, eller?
-Bara om du vill. -Hörde du?
-Det är inte poängen. -Vad är det, då?
Familjen?
Ja, det var väl det jag trodde.
Får jag?
VÄNNER?
HAR INGA
Kommissarie Morck. Jag kände inte igen dig.
Du sitter inte i din skitbil utanför mitt kontor.
Var glad att jag inte sitter inne på kontoret. Än.
Hur är det Robbie?
Känner vi varandra?
Jag har sett dig så mycket på tv att det känns så.
Jag kunde säga detsamma.
Som alla bra advokater antar jag att du blundar
när din klient sparkar ut bollen från ruffen.
Har du kommit för att trakassera mr Finch?
-Får vi äta vår lunch först, i så fall? -Det är ingen fara.
Kommissarie Morck vill bara be om ursäkt för ett missförstånd.
Så det var en olyckshändelse att din kackerlacka
dreglade ner en 17-årig grabb?
Det var det. Han skulle dregla ner dig. Jag ber om ursäkt.
Du tryckte till Fritz ganska bra.
-Jag fick känslan av att Fritz njöt. -Ja, du var dagens ljuspunkt.
-Jag ber om ursäkt. Var det nåt annat? -Ja, faktiskt.
Kan du låta bli? Det är mycket dyra klubbor.
Så här är det. Du kan inte prövas igen för mordet på din fru.
Så hatten av, advokaten.
Men jag kan sätta dit dig för
att ha betalat det misslyckade mordförsöket på Kirsty Atkins.
Det misslyckade vad på vem?
Gör inte så. Vad säger du?
Vad säger du, kommissarien? Låt mr Finch äta sin lunch.
-Har du bevis? -Jag har din andra kackerlacka.
Ed Solomon som skrapade upp Fritz och körde honom till sjukhuset.
-Som nu själv är på sjukhuset. -Ja.
Med ett brutet ben.
Tur att han inte pratar med benet. Ed är en riktig konversatör.
Han har ett antal sms och röstmeddelanden från dig
som är jävligt roliga.
Roliga om man inte är du.
-Eller din advokat. -Som?
"Gabby kan sätta dig i kontakt med ett par flator på Saughton
som kan skära ut hennes ena öga och tvinga henne att äta det."
Eftersom hon hotade att vittna mot dig var det både metaforiskt och symboliskt.
Kommissarien, jag tror att vi kan avsluta förhöret nu.
Vi utgår ifrån att Gabby är en medresenär i din värld av jävelskap.
Det vi inte vet är vem som berättade om Kirsty för dig.
-Kommissarie Morck. -Det var måhända inte Stephen Burns?
Kanske efter att Ed eller Fritz prejade hans dotter av vägen.
Vill du prata med mr Finch så här,
får du antingen anklaga honom formellt eller gå härifrån.
-Det här är en privat golf… -Fore!
Du bör nog hämta den.
-Om jag får be… -Be så mycket du vill.
Gå, Robbie.
Jag lovar att inte erkänna nåt.
-Kirsty släpps nästa månad. -Jag skickar en presentkorg.
-Du ska glömma hennes existens. -Varför det?
För om nåt händer henne,
om hon så bara slår i en tå,
utgår jag ifrån att det var du och knackar på.
Är det allt?
Jag antar att samma två nötter som besökte Jasper och Kirsty
gav sig på Fergus Dunbar, polisen som skötte Lingard-fallet första gången.
Kanske det.
De har mycket fritid.
Hade du nåt att göra med Merritt Lingards försvinnande?
-Var det kul? -Jättekul.
Varför gå på åklagaren när jag hade blivit frikänd?
Du frikändes för mord. Hon utredde korruption,
med journalisten Sam Haig som råkade dö dagen innan hon försvann.
-Hon kunde satt dit dig ändå. -Det där är väldigt misstänkt.
-Du råkar inte veta nåt om det? -Nej.
Men jag brukar inte döda journalister.
Bara din fru?
Fritz sa att du var en galning.
Från nån som Fritz är det beröm.
-Haig var på din rättegång. -Om du säger det, så.
Ja, det var han.
Det var även han som berättade om Kirsty Atkins för mig.
När?
En dag i rätten.
Han kom fram under en paus och sa att hon skulle vittna,
och att det skulle vara graverande.
-Helt självmant? -Ja.
Vilket gjorde informationen misstänkt.
Jag sa till Graham att om det stämde skulle jag genast lämna in en protest.
Med tanke på kvinnans förflutna skulle protesten sannolikt bifallas.
I slutändan, gjorde jag inget.
Det behövde jag inte.
Graham inväntade tålmodigt protesten?
Jag deltog inte i nån ytterligare diskussion i frågan.
Om Graham hade velat använda en aggressivare strategi,
hade jag förstås påmint honom
om att vi hade ett starkt försvar utan att behöva ta till hot.
-Vet du varför Haig gav dig den presenten? -Nej.
-Ingen quid pro quo? -Ingen.
Och ingen av er har förstås en susning om det som hände Haig
efter ni fått hans information som en skänk från ovan?
Enligt mina erfarenheter, kommissarien,
om man vill få en journalist att sluta granska en,
så är det sämsta man kan göra att skada journalisten.
Samma gäller snutar.
Ger man sig på en av dem, kommer de aldrig att låta en vara.
Det är inte värt det.
Det är en stor gråzon, mr Finch.
Grejen med golfklubban var underhållande.
Tack.
Fast jag blev mycket lättad när du inte slog honom med den.
Jisses. Allt tjat om att jag tappar kontrollen.
Det är du som krossar luftstrupar och knuffar ner folk för trappor.
Ja, förutom att när jag gör sånt så tappar jag aldrig kontrollen.
Jag har full kontroll.
Vad fan gjorde du hemma i Syrien? Kom igen.
Tänker du svara?
-Morck. -Nån jävlas med dig.
-Vem är det här? -Din favoritjournalist, Dennis Piper.
Lägg inte på. Jag har nåt som kan hjälpa dig.
Det var generöst, men för mig är du ohyra.
Jag messar dig nåt. Ta en titt på det.
Vill du prata efteråt sitter jag på Golden Rule i en timme.
Vad fan snackar du om?
Ska vi titta?
Helvete!
Hallå.
Min tand är infekterad.
Jag behöver antibiotika. Eller ännu bättre, en jävla tandläkare.
Okej, visst. Då dör jag väl av sepsis
och berövar er det nöjet.
Det känns som en antiklimax efter all den här tiden.
Han tänkte inte lämna mig ifred.
Vände jag mig om, stod han och stirrade på mig.
-Stirrade på dig? -Ja.
När jag åt eller tränade på gymmet.
När jag läste i biblioteket satte han sig mitt emot.
En gång iakttog han mig när jag sov.
Sen stod jag inte ut mer.
Du gav honom en rejäl omgång. Han mister kanske ögat.
Sam, hörde du vad jag sa?
Han mister kanske ögat.
Känner du nåt när jag berättar det?
-Ja, det känns bra. -Känns det bra?
Han hade aldrig lämnat mig ifred.
Sam?
Jag är för fan inte hans bror. Jag måste få in det i skallen på honom.
Banka in det i skallen, menar du?
-Handlade det verkligen inte om nåt mer? -Som vadå?
Som mer komplicerat?
Nej, jag har snackat klart.
Sam.
Som jag sa, jag har snackat klart.
Därmed avslutas förhöret efter brottet med Samuel Haig, 17 år.
Den 10 mars 2013, klockan 11.09,
med Terry Dundee, behandlingsassistent på ungdomsfängelset Godhaven.
Jag kände Haig bättre än de flesta, men det säger inte mycket.
Haig höll hårt i allt. Han vägrade dela sina källor.
Pratade inte med nån på kontoret, om han ens kom dit.
Ändå tyckte alla att han var så smart.
-Inte du. -Jag kände den jäveln.
Jag visste varför han kom överens med lagbrytare. Han var en av dem.
-Hur fick du videon? -Från hans dator.
-Hackade du Haigs dator? -När han hade dött.
Som om det skulle kvitta. Hur fick Haig videon?
Han måste ha fått den av nån på Godhaven.
Han åkte dit många gånger de sista månaderna före sin död.
-Varför? -Han jobbade på en story.
-Får vi läsa den? -Jag har några principer.
Du är journalist. Du skulle dra över din egen mamma.
Hur hjälper det här vår Merritt-utredning?
Det hjälper er utredning av mordet på Sam Haig.
Vi utreder inte Haigs död.
Det borde ni kanske. Sam hittade den här grabben.
Den han pratade om i videon. Den han nästan slog ihjäl.
Vad heter killen?
Han kallade honom "X" för att skydda hans identitet.
Vad har mr X att göra med Merritt Lingard? Vänta nu, inget.
Såvida inte Haig drog in henne i det som hände med grabben från förr.
Det låter som nåt för en journaliststjärna som du.
Snacka med Terry Dundee,
den andra rösten på bandet, han som pratar med Sam.
Han är kvar på Godhaven.
Jag försökte, men jag fick fingret för allt var sekretessbelagt.
Det här var fascinerande.
Om du hittar nåt så se till att du minns mig.
-Hej. -Läget?
-Vad kollar du på? -Nån smörja, bara.
Perfekt.
Ditt ansiktsuttryck innan.
Jag har aldrig sett dig sån, inte ens när du är skitarg på mig.
När du följde efter den där typen var du som nån jag inte kände.
Ja.
Okej.
Jag är två personer. Okej? Det måste jag vara.
De flesta dar ser jag saker som ingen ensam kan se eller hantera,
eller ens skulle behöva se.
-Som vad? Vad är det värsta du sett? -Jag gör inte så mot dig.
Jag fyller inte ditt huvud med det. Jag gjorde det inte med din mamma heller.
-Varför? -Du lever i en annan värld.
Du behöver inte veta detaljerna om den andra världen,
bara att den finns och att ibland spiller nåt över hit.
Mannen på glasstället vet det.
Han vill skrämma dig genom att visa dig den världen.
Han vill göra dig så rädd att han äger dig.
Man kan inte gå igenom det du gick igenom utan att det rör upp saker.
Vadå? Kommer jag att ha mardrömmar och sånt?
Vem vet vad det blir?
Om man drivs till att tro att man ska dö, dyker det plötsligt upp en meny
med all möjlig skit som väntar på att smyga sig på en.
-Försöker du skrämma mig? -Du är redan rädd.
Det är poängen. Nu vet du att saker kan förändras i ett slag.
-Vi är medlemmar i samma klubb. -Jag vill inte vara med.
Ingen går med frivilligt.
Folk försöker hela livet undvika den sortens katastrofer.
Men man måste gå på mötena, prata med de andra medlemmarna
så man vet att man inte är ensam om att tänka och känna skiten
man tänker och känner.
Vadå? Som du och Hardy?
Ja, som jag och Hardy.
Och nu jag och du.
Vänta, vill du prata om det?
Ja, när du behöver det, absolut.
Om det som hände?
Om det som händer.
Som hur arg du är på mig för att jag sabbade allt med din mamma.
Och att jag övergav dig när jag blev skjuten.
Det är inte ditt fel. Det kunde du inte hjälpa.
Nej.
Men du kan ändå vara arg. Det är okej. Du får vara skitförbannad.
Vårt första möte kan handla om det.
Jag är här.
Jag lyssnar.
Jag lovar.
Hej.
Det är inte mycket till akt.
Polisen kastade ett öga på klippan och bestämde sig.
Jag hade nog gjort likadant.
"Skadorna stämmer med ett traumatiskt högt fall."
Finns det höga fall som inte är traumatiska?
Okej, vad är problemet?
Utöver att tidslinjen och dödsorsaken är jävligt skumma.
-Han som hittade Haig, Paul Evans. -Klätterinstruktören.
Ja. Han säger att han var med sin fru kvällen innan,
och hittade Haig när han skulle fota till hemsidan.
-Men det öste ner den dan. -Det är Skottland.
Det kunde ha regnat när han vaknade, sol när han kom dit och snöstorm sen.
Han skickade även ett dussin sms till Haigs kontantmobil den kvällen.
-Några exempel. -Läs.
"Inga fler hemligheter."
"Du måste nog lägga korten på bordet."
"Det här handlar inte om min fru." "Du ska veta att jag ser dig."
"Är du tillbaka på hotellet?"
"Är hon kvar än?"
-Vänta. Vem är "hon"? -Det måste vara Merritt.
Han fick inget svar förrän på det sista:
"Jag sticker och klättrar, S."
Ingen följde upp det här.
Det ansågs irrelevant eftersom det var en olycka.
Det är det inte för Merritt.
Haig och Merritt träffades på Prince's Garden Hotel.
Enligt redaktören hade Haig kontantmobil av säkerhetsskäl.
Så Evans pratade med Haig om hemligheter och "jag ser dig" och sånt.
-Pratar inte du så med Carl? -Inte ens med min fru.
Det borde du kanske.
-Hej, Rose. -Hej, Donna.
-Vill herr Surkart ha frukost? -Jag är inte hungrig.
Vill du möta mörkrets lilla ängel på tom mage?
-Jag är inte hungrig. -Som du vill.
För helvete.
Vill du ha nåt? En kopp te?
Nej, tack. Jag har redan druckit för många.
-Bad du Ritesh klippa gräset? -Ja, hur så?
Han är din vårdare.
Trädgården behöver mer omvårdnad än jag. Den ser hemsk ut.
Det är bättre att han är där än att han hänger här.
Mörkrets ängel?
En fysiolog som antingen får mig att gå igen eller inlåst för mord.
Okej, så berätta.
Om Carl redan har skakat Paul Evans träd, varför har vi då det här samtalet?
-Evans historia är full av hål. -Ja.
Ingen skulle få reda på hans speciella vänskap med Haig.
Eller så vet han mer än han säger. Om Merritt.
Om du tror det, så får du åka dit och plåga honom. Fråga.
-Fråga? -Om vad han döljer.
-Ska jag bara fråga rakt av? -Varför inte? Det är det du vill veta.
-Evans säger inget om han döljer nåt. -Man kan fråga på rätt eller fel sätt.
-Det beror på hur mycket stake du… -Jag har inte ens…
-Jag har inte så mycket. -Fel svar.
Jag menar det. Om det stämmer, vad fan gör du då här?
Försök igen.
Jag har jättemycket stake.
Så där, ja. Det gick ju lätt.
Nu ska vi två tänka ut hur du ska jävlas med Paul Evans.
Den här förbaskade säkerhetsluckan.
Sno dig!
Jag sa åt skitungen att han måste laga den.
Jävla skithög.
Jag är här för min tid.
Låter du bli? Tack.
Jag antar att du fick min adress på olämpligt vis.
Och det är inte mer än rätt eftersom du övergav mig.
Fint ställe, måste jag säga. Lite udda, men gulligt.
Gulligt?
Som om ditt 20-åriga jag bodde här med studentkompisar.
Mitt 20-åriga jag bodde här med mina studiekompisar.
-Hur är ditt hem då? -Som min exfru.
Då bor vi båda i vårt sorgliga förgångna.
-Fast du hade nog roligare här. -Inte direkt.
Jag var underviktig och deprimerad.
Mellan 20 och 30 vägde jag morötter och gjorde stjärnhopp.
Det låter bättre än mitt äktenskap. Jag hade hellre lidit klart som ung.
-För du vet vad lidande är? -Femton år på mordroteln.
Jag menade ditt.
Och nu anklagar du mig för självömkan. Toppen.
Jag anklagar inte. Jag observerar bara.
-Har du träffat dr Sonnenberg? -Ja.
Vad tyckte du?
Hon påminner mig om min faster Enid.
En sån som påtar i trädgården och ser till att penséerna mår bra
ovanför alla nedgrävda lik.
Hur som helst, jag slutar med terapin.
Då måste du först börja med det.
Min inneboende Martin säger att jag ska uppmärksamma mina drömmar.
Jag minns inte min senaste dröm.
Man ska nog skriva ner dem när man vaknar.
-Innan man glömmer. -Jag drömmer inte.
-Drömmer du inte? -Jag sover inte.
Och du behöver ingen terapi?
-Jag behöver sova. -Det finns piller för sånt numera.
De skrämmer mig.
Man läser om folk som vaknar efter en sömntablett
och de har ätit allt i kylen,
eller ytterdörren är öppen och hunden kopplad.
Eller så vaknar de nakna bredvid nån ex-flickvän.
Varför är du här, Carl?
Jag vet inte.
Jag trodde det.
Men nu vet jag inte.
När du vet, kan du komma hit och berätta det.
Vi är nog klara för idag.
För helvete.
Ja.
Jag provade klättring en gång.
Nu tränar jag zumba. Jag har helst fötterna på marken.
Okej. Så vad gör du här, då?
Kriminalassistent Dixon. Jag söker Chloe Evans.
-Chloe? -Just det.
-Hon gick precis. -Är du säker? Vi hade bestämt möte.
Helt säker. Jag är hennes make. Hon har åkt till barnmorskan.
Så du är Paul?
Okej.
-Kan jag hjälpa dig med nåt? -Det tror jag inte.
Jag skulle följa upp mitt samtal med Chloe häromdagen, så…
Vilket samtal?
Ledsen, jag kan inte yppa information som kommit till vår kännedom.
-Men jag är hennes make. -Som sagt, jag är ledsen.
Hälsa henne att jag var här och be henne ringa mig så fort hon kan.
Trevligt att träffas.
-Visst berättade hon? -Vem berättade vad?
Du stannar där.
-Är det Mace? -Pepparsprej.
Jag har även knogjärn här. Och en liten elpistol.
-Tror du jag vill skada dig? -Du vill i alla fall inte bli sprejad.
-Är du ens en riktig polis? -Det frågar jag ofta mig själv.
Men får jag fråga dig om Sam Haig?
-Okej, så Chloe berättade om oss? -Nej, men du gjorde det nu.
Det var ordet "oss". Och det är helt okej, för övrigt.
För fan, jag är inte ens gay.
Nej, självklart inte. Du ville kanske bara experimentera.
-Jag hade ingen sexuell relation med Sam. -Vad var det då för relation?
När man klättrar kommer man varandra nära.
Tillit är A och O. Jag var den ende Sam kunde berätta allt för.
-Som? -Säg det du.
Vi tog oss upp för en klippa och…
…pratade bara.
Klättringen blev terapi,
och Sam anförtrodde dig både rep och mörka hemligheter.
Ja, i stort sett.
Då ljög du när du sa till de andra poliserna
att du inte visste om Sam och Merritt?
-Det måste han ha berättat. -Nej, Sam nämnde henne aldrig.
Kom igen. Han berättar allt men nämner inte henne?
Hon nämndes inte. Jag trodde inte att Sam hade nån.
Och alla sms:en du skickade två dar innan?
De som löd: "Vi kan inte avsluta så här." "Jag ser dig." Bla…
Vi hade alla druckit den kvällen.
Sam tjatade om sin senaste artikel.
Han sa att den skulle förändra hans liv.
Och Chloe, som aldrig hade gillat Sam och hans hemlighetsmakeri,
sa nåt i stil med "så bra",
för han behövde göra förändringar i sitt liv
annars skulle han dö och dra mig med sig.
-Sen bråkade de och Sam stack. -Till hotellet?
Det du nämnde i dina sms.
"Är du på hotellet? Är hon kvar än?"
Jag förmodar att "hon" var Merritt.
-Varför det? -För att de brukade träffas på ett hotell.
Jag har redan sagt flera gånger att han aldrig nämnde henne.
-Vet du vilket hotell? -Så klart.
Det ligger nära oss, The Spivey Inn.
-The Spivey Inn? -Ja.
Verkligen? Är du säker på det?
Ja, mycket säker.
Och inte med nån kvinna?
Det sa jag inte.
"Det handlar inte om Chloe. Är hon kvar?" För fan.
Jag skickade dit henne för att be om ursäkt.
-Åkte Chloe till Sam? -Ja.
-Ensam? -Jag var för full för att ta mig nånstans.
Bad hon om ursäkt?
-På ett sätt, kan man säga. -På vilket sätt?
Som sagt, vi hade druckit.
Men sa inte du att hon inte ens gillade honom?
Ibland blir det bättre då.
-Varför sa du inget till polisen? -Det var en engångsgrej.
-Är du säker? -Jag dödade inte Sam.
Det har ingen sagt, men…
-Dödade du Sam? -Givetvis inte.
-Han låg med din fru. -Ja. Tack.
Jag visste inget då. Jag blev orolig när han inte svarade på messen.
Åtminstone inte till det sista kom, det om att åka och klättra.
Om du vill prata med mig eller min fru igen,
ring vår advokat.
Tack!
God morgon, Merritt.
Det är sopdag.
Min favoritdag på hela månaden.
Så där, ja.
Jäkta för all del inte.
Om du vill bo i din egen skit en månad till, så gör det,
din snuskiga subba.
RINGER NÖDNUMMER
112. Vad har inträffat?
Undertexter: Jessika Johansson