Puc suggerir contenció?
Contenció? Vols dir no empènyer-lo escales avall?
Un dia et faré agafar una mona i em parlaràs de la teva antiga feina.
No bec.
Sam Haig.
De l'Scottish Telegraph. Va anar a veure al judici Finch. Cada dia.
No, no el conec.
Passava les tardes dels dimarts amb la Merritt a un hotel.
No ens va presentar.
Tot i ser tan propers?
No parlàvem de temes personals, se'n recorda?
Creiem que treballaven junts en un cas sobre corrupció.
De quina mena? I on?
Alguna cosa que connectava Graham Finch i Kirsty Atkins.
Kirsty Atkins?
Una possible testimoni. No la va deixar declarar al judici.
- I per què no? - Esperàvem que ens ho aclarís.
No recordo cap Kirsty Atkins
ni què podia tenir a veure amb el cas.
Parlin amb el Liam Taylor.
Ho hem fet. Ha dit que parléssim amb vostè.
Sabem que la Kirsty li va dir a la Merritt que declararia
haver conegut la dona de Finch en un centre per a dones.
Hi era per una pallissa salvatge de Finch.
No hauria ajudat gaire la defensa de Finch.
I per què no va declarar?
La Kirsty era una delinqüent reincident i s'estava a la presó de Saughton.
No necessàriament creïble.
La Merritt no hi estava d'acord.
Poc després que parlessin, van atacar la Kirsty.
A algú sí que li semblava creïble.
La pregunta continua sent: per què no la van cridar a declarar?
No recordo aquesta persona. Només comento en general.
En general, un jurat veu només una persona que vol sortir de la presó.
D'aquí a unes setmanes, en sortirà sense un ull
i amb desenes de cicatrius per l'apunyalament que va rebre.
- No parla mai, ell? - No si ho puc evitar.
Allò va ser quan li va dir a la Merritt que no podia cridar la Kirsty.
M'ho crec perquè m'ho diu, perquè, insisteixo, no en tinc cap record.
Però haurà d'estar d'acord: per fer això, Finch necessitaria informació de dins.
Morck, era veritat. Està molt malament del cap, vostè.
Per què hauria d'ajudar algú com Graham Finch?
Perquè no era un marit qualsevol que va empènyer la dona escales avall.
Tenia diners. Tenia poder.
Finch era un malfactor amb relacions ben arrelades.
No necessitava cap ajuda meva.
La Merritt hauria parlat amb vostè si volia la Kirsty.
Consta enlloc que la volgués cridar?
- Com n'està tan segur? - Em crec la Kirsty.
La drogoaddicta que vol sortir de la presó?
I el periodista aquest amb qui col·laborava la Merritt?
És mort. Una mala caiguda el dia abans de desaparèixer la Merritt.
Si fem comptes, són un mort, una viva i una desapareguda
una setmana després que la Merritt li proposés una testimoni contra Finch.
Molt bé, Morck. M'ha clissat.
Soc un home de Graham Finch.
Suposo que em paga amb monedes d'or o una cosa així.
No, senyor.
Creiem que també el va amenaçar, indirectament.
Algú va treure la seva filla Julia de la carretera durant el judici.
Això va fer que ferís algú de gravetat. Va ser molt lleig.
Un pare no deixa mai de pensar el que els pot passar als éssers estimats.
És una debilitat de qualsevol home.
Puc demanar-li com sap que la Kirsty Atkins era drogoaddicta?
Ho han dit.
No. L'inspector només ha dit que era una delinqüent reincident.
Sembla que l'única persona que podria demostrar res és morta.
No estem segurs que la Merritt sigui morta.
Pobre de vostè que sí.
Gràcies pel seu temps.
AMICS?
No puc parlar amb ningú més.
I amb l'Alison? La Mia, la Jenna? Les de la colla.
No, tenen moltes ínfules.
"Moltes ínfules"? Hòstia, parles com ma mare.
Para!
Això les descriu bé, no?
Sí, parlen amb el William, però a mi em tenen por.
Perquè fas por, tu.
És clar que sí.
AMICS? NO EN TENS GAIRES
M'agrada parlar amb tu.
- T'ho puc explicar gairebé tot. - Gairebé?
Què no em pots dir? Un exemple.
- No et puc donar un exemple. - Per què?
Perquè llavors ja t'ho diria.
Ben trobat.
- Que fa tanta gràcia? - Lyle, què collons?
La mama diu que et necessita a casa.
Doncs ja m'ho has dit. Fot el camp.
M'ha dit que et tregui d'aquí.
Doncs ho portes clar.
Fa olor de sexe.
Si no en saps res!
El teu pare.
És igual. Deixa-ho estar.
- Ei, Harry. - Heu guanyat?
No, avui no. Ens hauries anat bé.
M'he retirat.
- Lyle Jennings! - Senyor Lingard.
- No has vingut a cremar la casa, oi? - Papa.
No, senyor. Vinc a buscar el Harry. La mare el necessita.
- Està desperta? - Ja ens n'anàvem.
Bé.
Lyle.
Fins demà.
Què vaig dir sobre portar Harry Jennings a casa quan no hi soc?
- No és mal noi. - Parlo amb la teva germana.
Jo i el Harry ens agradem.
- "El Harry i jo." - De fet…
ens estimem.
- Com Romeu i Julieta? - Deixa-ho estar.
- No tornarà. - No has anat al partit del teu germà.
A ell li és igual si hi vaig. T'importa?
- Només si vols. - Veus? Li és igual.
- Aquesta no és la qüestió. - Quina és?
La família?
Ja m'ho pensava.
Puc passar?
AMICS?
TENS CAP
Inspector Morck. No l'havia reconegut.
No és al seu cotxe tronat prop del meu despatx.
Encara bo que no estic assegut al seu despatx. Encara.
Com va, Robbie?
Ens coneixem?
T'he vist prou a la tele per sentir que sí.
Podria dir el mateix, suposo.
Com a bon advocat, no et deus fixar si el teu client treu la pilota del rough.
Ve a assetjar el senyor Finch, inspector?
Si és així, podem dinar primer?
Cap problema, Robbie.
L'inspector Morck ha vingut a disculpar-se per un malentès.
¿Llavors va ser un accident que el teu pinxo a sou
anés a fotre merda a un nano de disset anys?
Sí. Li havia de fotre merda a vostè. Em sap molt greu.
Tot sigui dit, va estomacar bé el Fritz.
Em sembla que el Fritz va gaudir.
Sí. Li va alegrar el dia.
Ja m'he disculpat. Vol res més?
De fet, sí.
Li importa, inspector? Són pals molts cars.
Graham, no et poden tornar a jutjar per matar la teva dona.
Em trec el barret, advocat.
Però et puc processar
per pagar per l'intent d'assassinat de Kirsty Atkins.
Intent d'assassinat de qui?
No anem per aquí. Què hi dius?
Què hi diu vostè, inspector? Deixi dinar el senyor Finch.
En tens proves?
Tinc el teu altre pinxo a sou, Ed Solomon,
el que es va recollir el Fritz i el va portar a l'hospital.
- I que ara és a l'hospital, he sentit. - Sí.
Amb una cama trencada.
Per sort, no li cal la cama per parlar. Li agrada molt parlar, a l'Ed.
Té un munt de missatges de text i veu teus que són d'allò més divertits.
Per a tothom excepte tu.
- O el teu advocat. - Com quin?
"La Gabby diu que pot parlar amb dos gallimarsot a Saughton
que li trauran els ulls i els hi faran empassar."
Com que amenaçava de declarar contra tu, això és metafòric i simbòlic.
Inspector, aquesta conversa s'ha acabat.
Suposem que aquesta Gabby
és una companya de viatge en aquesta vida sòrdida teva,
però el que no sabem
és qui et va parlar de la Kirsty.
Inspector Morck.
No pot ser Stephen Burns, oi?
Potser després que l'Ed o el Fritz traguessin la seva filla de la carretera.
Si li vol parlar així al senyor Finch,
vingui amb una acusació formal o marxi.
- Això és un club priv… - Compte!
Et convé anar a buscar-lo.
Què collons diu?
Els collons que vulguis.
Ves-hi, Robbie.
Prometo no confessar res mentre no hi ets.
- La Kirsty surt el mes vinent. - Li enviaré unes pastetes.
- T'oblidaràs de la seva existència. - Per què?
Perquè si li passa res,
ni que sigui fer-se un cop a un dit del peu,
sabré que és culpa teva i vindré a buscar-te.
Res més?
Suposo que els dos desgraciats del Jasper i la Kirsty
van visitar Fergus Dunbar,
el policia que s'havia ocupat del cas Lingard abans.
Potser. Tenen molt de temps lliure.
Vas tenir a veure amb la desaparició de Merritt Lingard?
- Et fa gràcia? - Molta.
Per què perseguir una fiscal després de ser absolt?
Absolt d'assassinat. Ella burxava corrupció a la Fiscalia
amb un reporter, Sam Haig, mort el dia abans de la desaparició.
Et podria haver enxampat així.
Sembla molt sospitós.
I no en saps res, d'això?
No. Però tampoc és el meu estil matar reporters.
Només la teva dona?
- El Fritz va dir que semblava boig. - Venint del Fritz, és una floreta.
- Haig va ser al teu judici. - Si ho dius.
Sí, hi va ser.
I va ser ell qui em va parlar de Kirsty Atkins.
Quan?
Un dia, al judici.
Va apropar-se en un descans a dir-me que declararia
i que tindria efectes devastadors.
- Ho va explicar sense més ni més? - Sí.
Per això vaig sospitar de la informació.
Vaig dir-li al Graham que, si era veritat, presentaria una moció en contra.
Donat l'historial d'aquella dona,
probablement acceptarien la protesta.
Al final, no vaig fer res.
No va ser necessari.
I al Graham li semblava bé esperar la moció?
No vaig tenir cap altra conversa al respecte.
I, si el Graham hagués volgut prendre una estratègia més agressiva,
li hauria recordat, és clar,
que teníem molt bones opcions sense necessitat d'intimidacions.
Tens idea de per què Haig et va oferir la informació?
- No. - Cap quid pro quo?
No.
I suposo que cap dels dos sap res de res
sobre què li va passar a Haig després de donar aquesta informació, no?
En la meva experiència, inspector,
si vols que un reporter deixi d'investigar-te,
el pitjor que pots fer és fer-li mal.
El mateix amb els policies.
Si n'empaites un, ja no et deixen en pau.
No val la pena.
Hi veig força ambigüitat, senyor Finch.
Allò del pal de golf ha estat impressionant.
Gràcies.
Però ha estat un alleujament que no el fessis servir per escanyar-lo.
Ai, Déu. Tothom dient que perdo el control.
Qui perfora tràquees i empeny gent escales avall ets tu.
Sí, però, quan faig aquestes coses,
no perdo mai el control.
Ho tinc tot ben controlat.
Què collons feies a Síria? Vinga.
No l'agafes?
Morck.
- T'estan prenent el pèl. - Qui és?
El teu reporter favorit, Dennis Piper.
No pengis. Et vull ajudar.
Molt amable, però crec que ets una rata fastigosa.
T'envio un missatge. Mira-te'l.
Si en vols parlar, seré al Golden Rule durant una hora.
De què collons parles?
Mirem què és?
Hòstia!
Ei.
Tinc la dent infectada.
Necessito antibiòtics.
Millor encara, un puto dentista.
Cap problema. Em moriré d'un coi de sèpsia.
Us trauré el plaer de fer-ho.
Tota una decepció després de tant de temps.
No em deixava mai en pau.
Sempre que em girava, allà era ell, mirant-me.
- Mirant-te? - Sí.
Tant fa si estava menjant o entrenant al gimnàs.
Podia ser a la biblioteca i venia a seure davant meu.
Una vegada, el vaig enxampar veure'm dormir.
No podia més.
L'has deixat ben tocat. Pot perdre l'ull i tot.
Sam, has sentit el que he dit?
Pot perdre l'ull i tot.
Sens alguna cosa quan et dic això?
- Sí, em sento bé. - Et sents bé?
No pensava deixar-me en pau.
Sam?
No soc el seu puto germà. Havia de ficar-li al cap això com fos.
Ficar-li al cap a cops?
Segur que no hi havia res més?
Res més, com?
Més complicat.
No… No vull parlar més.
Sam.
He dit que no vull parlar més.
Així acaba l'entrevista postagressió amb Samuel Haig, disset anys.
10 de març del 2013, 11:09.
Soc Terry Dundee, director del correccional juvenil de Godhaven.
Coneixia Haig millor que la majoria, el que no vol dir gaire.
Haig anava amb un compte extrem amb tot.
No revelava fonts.
No parlava a ningú de la redacció quan es dignava a venir.
I tothom el prenia per un geni.
- Però tu no. - Perquè el coneixia.
Sabia per què s'entenia tan bé amb la gent tèrbola. Ell també ho era.
- D'on has tret el vídeo? - Del seu ordinador.
- L'has hackejat? - Després de la seva mort.
Com si així ja no importés. D'on el va treure Haig?
Algú a Godhaven deu haver-li-ho donat.
Va anar-hi sovint els mesos abans de morir.
- Per què? - Treballava en un reportatge.
- El podem llegir? - Encara tinc principis.
I una merda. Ets periodista. Vendries la teva mare.
Com ens ajuda això per al cas Merritt Lingard?
Us ajuda per trobar qui va matar Sam Haig.
No estem investigant això.
Doncs potser ho hauríeu de fer. Sam va trobar aquest noi.
El noi de qui parlava al vídeo.
El que gairebé va matar a cops.
Com es diu el noi?
L'anomenava X per protegir la família.
I què té a veure el Sr. X amb Merritt Lingard?
Ah, espera. Res.
Si no és que Haig acabés ficat en el que estigués fent ara aquest noi.
Sembla més la feina d'un superperiodista com tu.
Parleu amb Terry Dundee,
qui parlava amb el Sam a l'entrevista.
Encara és a Godhaven.
Ho he intentat, però m'ha dit que no per confidencialitat de dades.
Ha estat fascinant.
Si trobeu res, Morck, recorda-te'n de mi.
- Hola. - Com va?
- Què mires? - Qualsevol merda.
Perfecte.
Feies una altra cara.
No l'havia vist mai quan t'emprenyes amb mi.
Quan perseguies aquell paio, semblaves algú que jo no coneixia.
Sí.
A veure.
Soc dues persones.
D'acord? Cal que sigui així.
Veig coses cada dia que ningú pot veure, que ningú pot aguantar.
De fet, ningú les hauria de veure.
- Com què? Què és el pitjor que has vist? - No t'ho faré, això.
No et ficaré al cap el que porto al meu. I no li ho vaig fer a ta mare.
- Per què? - Vius a un altre món.
Ho entens? No et cal saber detalls d'aquest altre món,
només que existeix i que, molt de tant en tant,
alguna cosa d'allà passa cap aquí.
El paio de la geladeria ho sap.
Vol espantar-te ensenyant-te l'altre món.
Vol que tinguis tanta por que et sentis dominat.
No et pot passar una cosa així sense que se't remogui tot.
Vols dir que tindré malsons o coses així?
No sé què serà,
però si arribes a pensar molt en la mort,
de sobte apareixen tota mena d'opcions acolorides
que semblen estar esperant-te.
- Mires d'espantar-me? - Ja estàs espantat.
Aquesta és la qüestió. Ara saps que tot pot canviar en un segon.
- Tu i jo som al mateix club. - No vull ser al club.
Ningú hi entra voluntàriament, company.
La gent es passa tota la vida mirant d'evitar aquest infern.
Però has d'anar a les reunions i parlar amb els altres membres
per saber que no ets l'únic que pensa i sent aquestes… merdes
que estàs pensant i sentint.
Vols dir com tu i Hardy?
Sí, com jo i Hardy,
i, ara, com tu i jo.
Vols dir que…?
Que en vols parlar?
Sí, quan ho necessitis, sí.
Sobre allò que va passar?
El que està passant.
Podríem començar amb la ràbia que et fa que ho espatllés tot amb la teva mare.
I que t'abandonés quan em van disparar.
Això no va ser culpa teva. No ho vas poder evitar.
No. Però tens dret a estar emprenyat.
No passa res. En tens tot el dret. Podem dedicar la primera sessió a això.
Soc aquí.
T'escolto.
T'ho prometo.
Bon dia.
L'informe no és gran cosa, oi?
La policia va fer una foto al penyal i va tancar el cas.
Jo hauria fet el mateix.
Lesions compatibles amb una caiguda traumàtica.
Com si una caiguda així podria no ser traumàtica.
I quin és el teu problema?
A banda que l'hora i causa de la mort són més que sospitosos.
- L'home que el va trobar, Paul Evans. - Professor d'escalada.
Sí.
Diu que va passar la nit amb la seva dona
i va trobar el cos al matí quan va anar-hi a fer fotos.
Però el dia que el va trobar diluviava.
És Escòcia.
Podia ploure quan es va llevar,
haver-hi sol en arribar i una tempesta després.
Aquella nit li havia enviat a Haig una desena de missatges.
- Alguns exemples. - Vinga.
"Prou secrets."
"Crec que ho has d'explicar tot."
"Això no és sobre la meva dona."
"Vull que sàpigues que m'importes." "Ja has tornat a l'hotel?"
"Ella encara hi és?"
- Espera. Qui és "ella"? - Ha de ser la Merritt.
I no va contestar fins a l'últim missatge, que deia:
"Surto a escalar. S."
Ningú va investigar res d'això.
Seria tot irrellevant si la mort era accidental.
No és irrellevant per a ella.
Haig i ella s'havien trobat a l'hotel Prince's Garden
i l'editor de Haig diu que duia un mòbil de prepagament.
I Evans li escrivia sobre secrets, deia que li importava, etc.
- El Carl i tu no us parleu així? - Ni amb la meva dona.
Ho hauríeu de fer.
- Hola, Rose. - Ei, Donna.
- Esmorzar, senyor rondinaire? - No tinc gana.
Vols enfrontar-te a la maligna amb la panxa buida?
- No tinc gana. - Tu mateix.
Cagondeu!
Rose, vols res? Un te?
No, gràcies. Ja m'he pres molts.
- Li has dit al Ritesh de tallar la gespa? - Sí, per què?
Et cuida a tu, no al jardí.
Al jardí li cal més cura que a mi. Fa pena.
I millor que estigui allà fora que donant voltes per aquí.
La maligna?
La fisiòloga que em farà caminar o acabarà a la presó per assassinat.
A veure, digues.
Si el Carl ja ha provat sort amb Paul Evans,
per què em vens a parlar d'ell?
- La història d'Evans té forats. - Com un gruyère.
Suposo que no vol revelar la seva amistat especial amb Haig.
O sap més del que diu. Sobre la Merritt.
Si ho creus, torna-hi i fes-lo parlar més. Demana-li-ho.
- Demanar-li què? - Què amaga.
- M'hi presento i li ho demano? - Per què no? Ho vols saber.
No em dirà a mi que amaga alguna cosa.
Hi ha maneres de demanar sense demanar, ja m'entens.
Depèn de si tens collons.
No tinc co…
- No tinc tants collons. - Error.
De debò, Rose. Si això és veritat, què coi fas aquí?
Torna-hi.
Tinc uns collons ben grans.
Molt bé. Era fàcil.
Ara decidirem plegats com li estiraràs la llengua a Paul Evans.
Em cago en la maleïda resclosa!
De pressa!
Li vaig dir a aquell bastard que l'arreglés.
Tros d'inútil.
Vinc per la meva consulta.
Si us plau, no. Gràcies.
Has trobat la meva adreça il·lícitament?
És prou just, donat com em vas deixar.
La casa està bé, la veritat. És curiosa, però bufona.
Bufona?
Sembla el pis d'estudiants on visquessis als vint anys.
Als vint anys, vivia aquí amb altres estudiants.
- Com és casa teva? - Com la meva ex.
Tots dos vivim enfonsats en el nostre trist passat.
Tu t'ho vas passar millor aquí.
No crec. Patia trastorns alimentaris i depressió profunda.
Estava sempre pesant pastanagues i fent jumping jacks.
Millor que el meu matrimoni.
Tant de bo haver patit més als vint.
- Saps prou de patiment, oi? - Quinze anys a Homicidis.
Vull dir el teu.
Ara m'acusaràs d'autocompassió.
No acuso, jo. Observo.
- Has conegut la doctora Sonnenberg? - Sí.
I què t'ha semblat?
Em recorda la meva tia Enid,
que es passeja pel jardí per veure que les violes creixen bé,
sobre els cossos enterrats a sota.
- He decidit deixar la teràpia. - No pots deixar-la si no l'has provat.
El Martin, el meu llogater, diu que pari atenció als meus somnis.
No me'n recordo de l'últim.
És més fàcil si els escrius quan et despertes.
- No, vull dir que no en tinc. - No somies?
No dormo.
I no necessites teràpia?
- Necessito dormir. - Hi ha pastilles i coses així.
Em fan por.
Sempre hi ha notícies d'algú que es desperta després de prendre'n
i s'ha menjat tota la nevera,
ha deixat la porta oberta i s'ha escapat el gos
o es desperta nu al lavabo al costat de la seva ex.
Per què has vingut, Carl?
No ho sé.
Em pensava que sí.
Però ara no ho sé.
Quan ho sàpigues, vens i m'ho dius.
Crec que hem acabat per avui.
Merda.
Sí.
Vaig provar el rocòdrom.
Ara faig zumba. M'agrada tocar de peus a terra.
Ja ho veig. I què fas per aquí?
Inspectora Dixon. Busco Chloe Evans.
- La Chloe? - Sí.
- Se n'acaba d'anar. - Segur? Havíem quedat.
Molt segur. Soc el seu marit. Ha anat a veure la llevadora.
Ets tu, el Paul?
Molt bé.
Et puc ajudar en res?
No, no ho crec.
Era per continuar amb la conversa que vaig tenir l'altre dia amb la Chloe.
Quina conversa?
Em sap greu, no puc revelar cap informació.
Soc el seu marit.
Un cop més, em sap greu.
Digues-li que he vingut i que em truqui a aquest número com més aviat millor.
Un plaer, Paul.
T'ho ha explicat, oi?
El què, Paul?
Queda't on ets.
És un aerosol?
Gas pebre.
També porto punys americans. I una pistola elèctrica.
Creus que et vull fer mal?
Sé que no vols que et ruixi la cara.
De debò ets policia?
Jo també m'ho pregunto sovint.
Però et puc preguntar sobre Sam Haig?
La Chloe t'ha parlat de nosaltres.
No, ho acabes de fer tu.
Aquest "nosaltres". I no em representa cap problema, per cert.
Òndia, ni tan sols soc gai.
No, és clar que no. Segur que volies experimentar.
No tenia cap connexió sexual amb el Sam.
- Quina connexió teníeu? - Quan escales amb algú, t'hi apropes.
La confiança és tot. El Sam sentia que m'ho podia explicar tot.
- Com què? - El que fos.
Paràvem a un cingle o un cim i…
xerràvem.
Escalar era com fer teràpia
i el Sam et confiava la corda i els seus secrets.
Sí, una cosa així.
Vas mentir quan vas dir als meus companys que no sabies res del Sam i la Merritt?
- T'ho hauria dit. - No vaig mentir. No la va mencionar.
Vinga.
Si us explicàveu tant, n'hauria parlat.
Doncs no, i no creia que el Sam es veiés amb ningú.
I tots els missatges que li vas enviar el dia abans?
Amb frases com: "Això no pot quedar així", "M'importes", bla, bla, bla.
Aquella nit havíem begut i el Sam em va parlar del seu nou article.
Deia que li canviaria la vida.
I a la Chloe, a qui no li queia bé el Sam, no li feien gràcia els secrets
i va dir una cosa així com que era fantàstic,
perquè havia de fer canvis urgents en la seva vida
o si no acabaria mort i em portaria amb ell.
- Van discutir-se i el Sam va marxar. - A l'hotel?
El que menciones als missatges.
"Ets a l'hotel? Ella encara hi és?"
Dono per fet que "ella" seria la Merritt.
Per què?
Perquè el Sam i la Merritt es veien a un hotel.
Com ja t'ho he repetit, no la va esmentar mai.
No saps quin hotel era?
És clar que sí. És aquí a dalt. És la Spivey Inn.
- Spivey Inn? - Sí.
De debò? I era allà, segur?
Totalment segur.
I no hi era amb una dona?
No he dit això.
"No és sobre la Chloe. Ella encara hi és?" Hòstia puta!
- La vaig enviar per disculpar-se. - La Chloe va anar a veure el Sam?
- Sí. - Sola?
Jo anava massa borratxo.
I ho va fer? Es va disculpar?
Per dir-ho així, sí.
Per dir-ho com?
Ja he dit que tots havíem begut.
Però havies dit que no li queia gens bé?
De vegades, així és millor.
Per què no ho vau dir a la policia?
- Va ser només aquella nit. - Segur?
- No vaig matar Sam Haig. - Ningú ho ha dit, però…
- Vas matar-lo? - És clar que no!
- Es va follar la teva dona. - Sí, gràcies.
Aleshores no ho sabia. Em preocupava que no em respongués.
Fins aquell últim que deia que sortia a escalar.
Si voleu parlar un altre cop amb mi o la meva dona,
truqueu al nostre advocat.
Gràcies.
Bon dia, Merritt.
Dia de brossa.
El meu dia favorit del mes.
Aquí tens.
Pren-te el teu temps, maca.
Si vols viure un mes enterrada en la teva merda, cap problema,
meuca immunda.
TRUCANT A EMERGÈNCIES…
Emergències. Quin servei…?
Subtítols: Adán Cassan