Дружина прожила 90 днів у жіночому притулку.
-Ви часто тут буваєте? -Так, тут спокійно.
На кладовищі?
Ви слухали, що я казала?
Хтось у прокуратурі сказав Ґрему Фінчу про вашу свідку,
і він її вбив.
Мало не вбив.
Я слухаю.
Бо таке враження, що ви їсте.
-Я їм, щоб вас не вбили. -Що?
Якщо ваші слова — правда,
ви розлютили дуже впливових людей.
І ви явно аматорка,
бо призначили зустріч там, де часто буваєте.
Вони здогадуються, що ви замислили,
і, ймовірно, стежать за вами.
Не я розслідую бандитів і вбивць.
Я зробив усе можливе, щоб не світитися
в цьому гівняному всесвітньому павутинні,
що дає кожному недоробленому троцькісту до 30
дозу абсолютної впевненості.
А вам не спадало на думку, що уникання інтернету
підживлює параною так само, як і сидіння в ньому?
Я уникаю не повністю.
Лише фоток відполірованих яєць
поряд із коктейлем «Неґроні» чи гігантським шматком морквяного торта.
Як там кажуть?
«Те, що я параноїк, не означає, що за мною не стежать».
Ми відійшли від теми.
Отримуєте неприємні листи?
Може, погрози?
Коли вас не стане,
бо ви загинете в ДТП чи потрапите під трамвай,
напишуть про безіменного, безликого психа, який вас переслідував,
а не про профі в костюмі, якого найняли великі цабе.
Ось.
Гляньте на мене злісно.
-Що? -Гляньте.
А тепер встаньте, підберіть сміття, киньте у смітник і йдіть геть.
Ви запхали таємне повідомлення в сандвіч з беконом?
Ідіть швидко, наче я вас розізлив.
Запросто.
І, Меррітт,
надалі обирайте краще місце.
ВІДДІЛ НЕРОЗКРИТИХ СПРАВ
Це вже якась довбана мелодрама.
ПЕРЕВЕЗЕННЯ ФІНЧА
Повертайся додому, Джаспере. Я хочу, щоб ти повернувся.
Пропоную зустрітися і поговорити.
Що це за місце, де ми купували морозиво,
коли ще були нормальними? Біля школи.
Зустрінемося там завтра о четвертій і все владнаємо.
На людях, щоб не покалічити одне одного.
Це був жарт.
Усе, бувай.
Ішов посеред парковки, як я просив?
Так, по самій середині.
Добре.
З мого досвіду: зазвичай краще,
щоб ті, за ким стежать, про це не знали.
А іноді краще потрусити клітку,
щоб побачити реакцію тигра.
Багато дресирувальників так втратили руку.
Морк.
Я зайнятий. Кажи вже.
Ферґусе.
Мій лікар якось сказав, що в мене хвора печінка.
Так, могли б уже придумати безпечніше бухло.
Усе так запущено, що я вже навіть не п'янію.
Це в мене від тата.
Ферґусе, ти сказав, що дещо сталося.
Якби три роки тому ти сказав, що до вчорашнього дня я буду тверезим,
я б плюнув тобі в лице.
Що сталося вчора?
Боже. На кого ти налетів?
Я сподівався, ти мені скажеш.
Я? Звідки я знаю?
Тебе згадували.
Один з них сказав: «Наступного разу, коли прийде Морк, пошли його на хрін.
-Нічого йому не кажи». -Один з них?
Гарна така трійця. Усі в костюмах і з пухкалками.
-Схоже, їх щось турбувало. -Так, твоя правда.
Це був підступний удар.
Вони думали, що я проваляюся на парковці.
-Але? -Я встав.
-І? -Поклав їх.
Усіх трьох?
Так, схоже на Ферґуса Данбара, якого я пам'ятаю.
М'язи переважають над мозком. Круто.
То ти скажеш мені, який джекпот я виграв?
Якби ж я, бляха, знав.
Окрім зброї і костюмів, що за типи?
Колишні правоохоронці? Може, військові?
А ти, курва, хто такий?
-Я Акрам. -Мій охоронець.
Знадобиться.
Що за типи? Поганці.
Такі, що коли вони заходять у паб,
ти або встаєш і йдеш, або кличеш підмогу.
Ти не знаєш, хто їх прислав, а вони знають, що ми говорили про Меррітт.
Мабуть, знають, що ми зараз говоримо.
За мною стежать відтоді, як ти приходив.
-Упевнений? -У мене залишилися інстинкти.
Не сумніваюсь. Якщо так, то хтось зсередини попередив когось ззовні.
Може, твій довбаний охоронець?
Хто б це не був, вони думають, що ти щось знаєш.
Якби це був хтось зсередини,
вони б знали, що я працював над справою вісім місяців
і нічого не знайшов.
-Хтось думає, що знайшов. -Вони помиляються.
Мойра правильно вчинила, що усунула мене.
Підвезти тебе додому?
Я в нормі.
Було б шкода змарнувати три роки
і покинути цих дітлахів, які щиро вірять, що ти класний.
Карле, не вдавай людяність.
Тобі не личить.
Здаєшся ще більшим козлом.
Якщо це можливо.
Дякую, що попередив.
Що?
Якби вам дали продовжити, ви б розкрили справу.
-Чому ти так думаєш? -Я читав ваше досьє.
Куди б ми не пішли, ви вже там були.
Ми йдемо вашими слідами.
Генії мислять схоже?
Гадаю, ви тоді так добре працювали, що хтось вас дуже боявся.
І досі бояться.
Добраніч, пане.
Добрий день.
Що?
-Ми заарештували декого за стрілянину. -Мою стрілянину?
Не впевнена, що ти можеш претендувати на виключні права, але так.
-Хто це? -Ти його не знаєш.
-Як його звати? -Ми не можемо сказати.
До впізнання.
Ти маєш прийти на впізнання.
-Я? -Джим навряд чи зможе.
Ніхто з нас не зможе, бо той вилупок був у масці.
Ти бачив його очі.
Так написано у звіті.
Гаразд.
Коли мені прийти і подивитися якомусь чуваку в очі?
Що швидше, то краще. Можна сьогодні.
-Не можу. Я зайнятий. -Гаразд. Коли?
Подивлюся календар.
-Авжеж. -Добре.
Перевіряєш Ґрема Фінча?
Усіх перевіряю.
І ні до чого не торкайся.
А ти чудовий наставник.
Знаю. Це дар.
Головний інспекторе Морку?
Що ви тут робите?
Проживаю все ще раз.
Хочете, щоб я когось ідентифікував,
тож мушу пригадати їхні обличчя.
А ви чого тут?
Головний інспектор Брюс попросив нас простежити, чи ніхто не прийде.
Змушує вас сидіти надворі весь день
у марній надії натрапити на когось корисного через чотири місяці?
Або він у вас узагалі не вірить, що можливо,
або… ви мені брешете.
Ми хотіли глянути, чи нічого не пропустили.
Може, на думку спаде щось нове.
І що, спало на думку щось нове?
Мабуть, ваша правда.
Той, хто зарізав пана Аллена, покинув квартиру, але не місце злочину.
Може, цей удар ножем — не справжній злочин.
Удар ножем у голову — не справжній злочин?
-Він мав на увазі не справжня мета. -Так, я це мав на увазі.
І якою була справжня мета, як гадаєте?
-Убити копа. -Будь-якого копа?
Може, хтось таїть образу на поліцію.
Практично всі довкола.
Чому ви такі впевнені,
що Арчі Аллен — не справжня мішень?
Він дрібний злочинець без жодної ваги чи впливу.
У моргах повно дрібних злочинців без ваги чи впливу.
Пригадую, на пресконференції був журналіст,
який згадав, що він інформатор.
Денніс Пайпер, «Шотландський телеграф».
Це правда,
що ви та інспектор Гарді знали жертву, Арчі Аллена,
і що він був платним таємним інформатором?
Він не був зареєстрований.
Повне ім'я жертви — Арчі Арран Аллен, чоловік з Аррану.
Звідки я знаю? Це було в досьє.
Я не знав, поки не прочитав, що для мене дуже дивно,
бо я люблю імена.
Обожнюю. Імена як собаки. Схожі на власників.
Я не забуваю імен,
але мені довелося прочитати ім'я Арчі Аллена у досьє.
Констебль Андерсон не називав імені жертви. Він сказав…
Звичайна перевірка. Дзвонила його донька з Ланкастера.
Тато не відповідає на дзвінки.
Але він не сказав,
що вилупок у кріслі, з багнетом у голові, —
це Арчі Арран Аллен.
Може, він не знав.
-Донька б йому сказала. -Забув згадати?
Він нервував, тож є шанс.
Але припустімо, що Арчі — наживка для більшої риби.
Треба лише влаштувати щось невинне,
як-от звичайну перевірку,
а потім — бам, хтось знаходить тіло,
кавалерія з'являється не одразу, дає час зробити те, що треба.
Стрілець чекав вас чи інспектора Гарді?
Ні, ми не були пов'язані з тим типом. Ми опинилися тут випадково.
А от офіцер Андерсон, мабуть, бував тут досить часто.
Бо це був його район.
Мабуть, навіть був у квартирі кілька разів.
Гадаєте, він знав Арчі Аллена?
Гадаю, якщо придивитися,
ви побачите, що Андерсон і Арчі Аллен перетиналися.
Журналіст був недалекий від істини, і довбаний Андерсон…
Як довго ти працюєш? Місяць?
Три, пане.
Андерсон був найкращим у своєму класі в академії.
Я перевірив.
Він не був дурнем.
Але активно вдавав дурня.
-Гадаю, зброю взяли тут. -Не…
Торкався меблів перед моїм носом, щоб його відбитки списали.
Ми з Гарді застали його зненацька. Він ще й легенди не придумав.
Він бачив тіло, але думав лише про те, як дистанціюватися.
Ми взагалі знаємо… чи в Арчі Аллена є дочка?
Було б добре дізнатися.
Коли я брав ключі, мені здалося, що вас тут знають.
Іноді я сюди приходжу.
Коли треба побути самій.
Непогано.
Що саме ви хочете знати про мій відділ?
-Не можу точно сказати. -Щось змусило вас зі мною зв'язатися.
Оскільки в мене не дуже висока посада, це щось конкретне.
Я журналіст, а не коп.
У моїй роботі підсаджування ідей часто має зворотний ефект.
Хтось щось знає або ні.
Ви здалися мені знайомим.
Правда?
Власне, я знала.
Справді?
Ви були на суді Фінча.
Майже щодня.
Я це знаю, бо ви сиділи позаду мого боса,
лорда-адвоката Стівена Бернса.
Хороша пам'ять.
Моє питання:
це пов'язано з Ґремом Фінчем?
Чи Стівеном Бернсом?
Або обома.
Я не можу вам довіряти.
Довіра має бути взаємна, правда?
Ваша близькість зі Стівеном мене турбує.
-Я бачила, як ви розмовляли. -Про погоду.
-Може, ви мене підставляєте. -Навіщо?
Я не знав Стівена Бернса тоді і не знаю зараз.
-Думав, ви із цим допоможете. -То вам потрібен Стівен?
Я гадала, ви на одному боці.
Так.
Це зрозуміло.
Повернуся до першого питання.
Як нам бути з довірою?
Хочете мене обшукати? Упевнитися, що нема мікрофона?
Є багато місць, де його можна сховати.
Як я можу бути певна?
Ви теж можете ховати мікрофон. Десь.
І навіщо?
Ви ж мене остерігаєтеся.
-Стівен Бернс був би… -Не згадуйте його.
Псує атмосферу.
Яку саме атмосферу?
Доведіть, що варті довіри.
А тепер ваша черга.
У тебе очі різного кольору.
Це робить мене більш чи менш надійним?
Я дам тобі знати.
Знову за своє, Меррітт?
Ні.
Тепер доведеться прати твої штани.
Меррітт хотіла викликати свідка у справі Ґрема Фінча.
Що за свідок?
Ви вирішуєте, чи враховувати свідчення свідка під час суду?
Так. Що за свідок?
Вона мала прийти до вас і попросити схвалення.
Так, що за свідок?
І поки свідків оголосять захисту,
хто ще знає їхні імена?
-Лише ми. -«Ми», тобто ви і Меррітт?
Так. Що таке? Що за свідок?
Очевидно, був дехто, хто міг вплинути на вирок.
Хто? І як?
Кірсті Аткінс. Вона зустріла Андреа Фінч у притулку для жертв домашнього насилля.
Ніколи про неї не чув.
Ви впевнені? Може, перевірите? Це було чотири роки тому.
Я працював над справою ще до призначення Меррітт.
Я б запам'ятав.
Меррітт призначили головним адвокатом замість вас?
-Її вважали кращою кандидатурою. -І ви були не проти?
Ми працюємо як команда. Байдуже, хто очолює.
І ми виявили, що в таких справах
на присяжних краще впливає голос жінки, ніж чоловіка.
А голос Меррітт може бути переконливим.
Перепрошую?
Я знаю, що ваші стосунки з Меррітт вийшли за рамки професійних.
-Це стосується розслідування. -Як на мене — ні.
І ми вже обговорили все, що можна було.
Ви добре знали адвоката Фінча, Роберта Мак-Дональда?
-Досить добре. -Достатньо, щоб злити інформацію?
-Нащо мені це? -Щоб дати їм перевагу.
Вона жартує?
Нам просто важко повірити,
що Меррітт не сказала тобі, напарнику, про Кірсті Аткінс.
-Думаєш, вона хотіла? -Думаєш, ні?
Знову ж, питання — відповідь. Я впевнений.
Тоді Кірсті була у в'язниці Соктон.
Меррітт відвідала її в перший тиждень суду. Це ми знаємо.
Навіщо саботувати власну справу?
Бо, як ти сказав, це не лише твоя справа.
Он як.
То це була помста?
Я злився, що Меррітт не втекла зі мною?
Злився?
Я тоді лютував, близько місяця.
А потім отямився, і мені було соромно за таке кліше.
Якби свідок міг вплинути на вирок суду
і допомогти нам посадити цього покидька, я б зрадів.
Кірсті погрожували одразу після візиту Меррітт.
На неї напали. Якимось дивом її не вбили. Тоді перевели.
Вона вийде за місяць. Моя думка?
Вона помре внаслідок нещасного випадку через кілька днів.
І це все — Ґрем Фінч?
Ми не можемо сказати, не знаючи, хто допомагав захисту.
Якщо особисте вплинуло на суд,
нам треба знати.
Думаєш, я б ризикнув через неї кар'єрою?
Чи відпустив би покидька, бо мене образили?
-Ви ризикнули шлюбом. -Ви молода.
Вийдіть заміж — поговоримо за десять років.
Гаразд, скажімо, Меррітт говорила про це з тобою, гіпотетично.
Ти гіпотетично питаєш про гіпотетичне?
Потіш мене.
Ти б сказав їй,
що Кірсті не найкращий свідок з огляду на її минуле?
Мовчу вже про відчайдушне бажання вийти з в'язниці.
-Присяжні це бачать. -Ти б її не схвалив?
Я б хотів сам поговорити зі свідкою
і подивитися, наскільки вона надійна.
-За протоколом? -За протоколом.
То яким був би наступний крок Меррітт, щоб Кірсті допустили як свідка?
Вона могла б обійти мене, але її все одно б відправили до мене.
Ні, ти помиляєшся.
Ти сказав, що вона б тебе обійшла.
Це не означає, що так і було.
Змусив мене хвилюватися через Меррітт,
щоб розіграти справжню карту — Стівена Бернса?
Чудово. Знімаю капелюха.
Будьте обережні із цим чоловіком. Є досвідченість, а є безвідповідальність.
Стівен Бернс привів Меррітт у відділ.
Він був зацікавлений у її успіху.
Він би їй допоміг, чи принаймні спробував.
А тепер вибачте,
я спізнююся.
Дякую, Ліаме.
Джаспере. Як справи, хлопче?
Добре.
Ти син Карла Морка?
Я вас знаю?
Не на ім'я.
Але ти відчуваєш, хто я, правда?
Або чим я займаюся.
Звісно. Ти розумний малий.
-Карл уже їде сюди, тож… -Добре.
То де він? Бо я…
Сядь.
Не плач і не скигли, не видавай жодного звуку.
Уяви, що це я роблю з твоїми юними яйцями.
Не кричи і не галасуй.
Просто сиди тихо і дивися на мене,
інакше тобі кінець.
Ясно?
Ясно.
Хороший хлопець. І я не такий потворний, правда?
Ні.
Що «ні»?
Ні, ви не потворний.
Дякую, Джаспере. Ти теж нічогенький.
Я знаю людей, які б непогано заплатили,
щоб дивитися на тебе.
Усього тебе.
І знаю інших, які б теж непогано заплатили,
щоб встромити в тебе дещо.
Дещо людське і не зовсім.
І мокре, і сухе.
І вони б кайфували не тільки від твого гарного личка,
а й від страху і крові, що течуть із тебе.
І вони б усе фільмували.
Потім відвезли б тебе в лікарню, бо вони люди з певними бажаннями,
а не звірі.
А тоді переглядали б ті записи і переживали їх знову.
Як і ти переживатимеш
подумки
до кінця життя.
Ось що ти для мене зробиш.
Я хочу, щоб ти переказав усе, що я тобі сказав,
бажано цими словами,
Карлу, коли він прийде.
Про вовка промовка.
Гарний у тебе малий.
Агов.
Спокійно, тигре. Я не опираюся.
-Що ти зробив з малим? -Нічого. Ми розмовляли.
Люблю дітей.
-Скажи Фінчу, що якщо він хоче… -Кому?
Скажи Ґрему Фінчу, якщо він хоче мене залякати,
то хай тягне свою дупу сюди, ясно?
Виблядок сраний!
Карле!
З дороги.
Тисніть, поки не відчуєте всю свою вагу вздовж підлоги.
-Ого. -Саме так.
Як, ви кажете, називається ця техніка?
Вона моя. Це техніка лікарки Лу.
-Це не те, на що схоже. -Шкода.
І тиснемо.
Спробуйте підняти ноги.
Гаразд. Молодець. Садіть його в крісло.
Готові?
-Сядьте. -Гаразд.
І три, два, один, піднімаємо.
Підніміться. Підтягніться.
Будемо якомога частіше витягати вас із ліжка.
Дякую, хлопці.
Будьте чемні з татом. Він сьогодні багато працював.
Я завжди чемна з татом.
-Як минув день, тату? -Відвали.
Чому ти мене переслідуєш? Ти мене кохаєш.
Кохаю власного батька? Огидно.
Що з тобою? У тебе немає життя?
Ти говориш, як моя мама.
-Я не хочу додому. -Чому?
Бо не люблю бути сама. Постійно бачу мертвих старих.
ПТСР? Думаєш про пару стареньких, яку ви переїхали?
Я знала, що ти мене втішиш.
Оскільки ти тут, допоможи мені.
Хочеш у туалет? Принести тобі мисочку?
Ні, я не хочу в туалет.
Я читав старі новини.
Усе, що сталося в Единбурзі
до і після зникнення Меррітт.
Від відкриття нової пекарні
до різних бійок у пабах
і смерті китайського студента-медика,
що сплутав формальдегід із горілкою.
-Нова пекарня? -Чотири роки тому, дурепо.
Так. Вибач.
Нічого цікавого, крім історії
про пана на ім'я Нед Фінкл.
Нед Фінкл?
Оце ім'я, скажи?
Його виписали з цієї лікарні через два тижні після наїзду
юристкою на ім'я Джулія Монтґомері.
-Вибач, спогади? -Я на ліках.
Він бігав, коли «фіат», яким керувала 28-річна Джулія Монтґомері,
раптом вилетів на дорогу і збив бідолашного пана Фінкла.
Він втратив ноги.
Боже. Що сталося? Вона заснула чи що?
Пані Монтґомері каже, що у всьому винен
інший автомобіль, який її підрізав.
Вона врізалася в нього ззаду, свідків не було, лише її слово проти його.
І їй це зійшло з рук?
Тільки якщо вона брехала.
Тобто?
Джулія Монтґомері — уроджена Джулія Бернс.
Вийшла за хірурга-стоматолога Роберта Монтґомері за два роки до того.
-Бернс? -Його дочка.
То це було попередження для Стівена Бернса?
Молодець.
-Ґрем Фінч. -Можливо.
-Думаєш, Меррітт знала? -Знову ж, можливо.
Гарна робота, тату.
От молодчина. Ти у всіх соцмережах.
«Знову той скажений коп».
Сраний виблядок!
-Карле! -Мені світить секс?
Можливо. Але не обов'язково з тим, з ким хочеш.
-Де Джаспер? -У школі.
Сказав, що потім заїде по речі до бабусі.
Добре.
Думаєш, насильство — гарний приклад для Джаспера?
Це не приклад насильства.
Я намагався пояснити виродку, щоб не грався зі мною.
Авжеж. І хоч я не схвалюю таких методів, користь від них очевидна.
Сьогодні вранці він застелив ліжко.
Знаю. Це важливе досягнення.
Зауваж, це відбувається в центрі.
Ніби вони знали, де камера,
припаркувалися так, щоб усе було видно.
І одразу після цього…
-«Ленд Ровер» навіть не його. -Угу.
Стривай.
«БМВ» сьомої серії. Погляньмо на номер.
-Що ви робите… -Тихо.
Клас.
Карл Морк?
Докторка Зонненберґ.
Нарешті ми зустрілися.
Прошу.
Сідайте.
Питання. Де докторка Ірвінґ?
На щастя, мені вдалося повернутися раніше.
-Виявляється, розрив меніска… -Мені ніхто не сказав.
Мали б повідомити.
Важливо правильно завершити спілкування…
Так. Це дуже важливо,
і я почуваюся покинутим, злим і ображеним.
Це добре. Якраз із цього і почнемо.
А може, перенесемо?
-Звісно, якщо ви вважаєте… -Не вставайте.
Навіщо вам додаткові операції?
-Тобі можна їхати швидше. -Я знаю.
-Ти наче нервуєшся. -Правда?
Так. Це через твій…
-Не зважай. -Питай, якщо хочеш.
Що сталося?
Я збила літню пару машиною.
Я переслідувала…
Це має значення?
Ні. Я мав на увазі, що сталося потім? Ти казала, що в тебе проблеми.
Нічого страшного.
Гаразд.
Я намагалася себе вбити.
Мені шкода.
Порізала вени.
Тобто
вену.
Знепритомніла, перш ніж взялася за другу. Боюся вигляду крові.
Мене знайшов інспектор Гарді.
Я допомагала йому і Карлу…
Байдуже. Він прийшов до мене, коли я не з'явилася.
Він врятував тобі життя?
Не зовсім.
Лікар сказав, що я б не померла. Поріз недостатньо глибокий.
Але він урятував мене потім.
-Як це? -Був добрим.
Чорне «БМВ» сьомої серії, зареєстроване на Едмунда Соломона.
Квартира 58.
-Це не найкращий район. -Я тебе прикрию.
Дякую.
Роуз, зроби мені послугу.
Зачекай тут.
Що? Ні.
Прошу.
Що?
Пане, «БМВ» чорного кольору — ваша машина?
А що з нею?
Мені шкода, але машина горить.
-Що ти сказав? -Ваша машина горить.
Відійди, курва.
Ти сраний…
Моя нога!
Пане, викличте швидку. Пан Соломон впав зі сходів.
І, здається, зламав
стегнову кістку.
Хай іде в сраку.
Сусіди вас не дуже люблять.
Хто найняв вас залякати інспектора Морка?
Я тебе, курва, вб'ю!
Гаразд. А поки що скажіть, на кого ви працюєте.
Заарештуй мене, якщо хочеш.
Що ж,
я не офіцер поліції.
Але вам пощастило, що тут я, а не інспектор Морк,
бо він би вас убив.
Я не вб'ю. Але зроблю вам боляче.
Хто вас найняв?
Агов! Ти замовкнеш?
Гаразд.
Я слухаю.
Про що ти, бляха, думав?
-Я думав, що хочу вбити цього… -Чекай.
Обожнюю цю частину.
-Сраний виблядок! -Карле!
Лише розсудливий голос дитини нарешті зупинив звіра.
-Мене підставили, курва мама. -Так!
Схоже, хтось справді тебе підставив.
І хоча це дуже хвилює,
ще більше хвилює те,
що тебе можна підставити.
Ти схожий на довбаного психа.
Він погрожував Джасперу.
Хай там як,
ти двічі за тиждень втратив контроль на людях.
Це, мабуть, сраний світовий рекорд.
Навіть не знаю, що сказати.
Мені бракує слів.
Якого фіга, Карле?
Ця вистава вже довго триває.
-Так. -Якого фіга?
Тобі п'ять чи п'ятдесят, курва?
Це жалюгідно.
І зазвичай такий на диво всратий тиждень
був би кінцем довбаної кар'єри.
-Як мило. -Замовкни!
Але я тебе не звільню.
Бо, без сумніву, саме цього хотів той,
хто тебе розсердив.
О, авжеж!
Команда психів у повному складі.
За які гріхи мені це задоволення?
Ми знайшли водія автомобіля, який підібрав… жертву.
Не називай цей шматок гівна жертвою.
І де цей водій?
Зараз він у лікарні зі зламаною ногою.
Он як?
Упав зі сходів.
Справді?
Він водій у фірмі «Транспорт й охорона Баллантайн».
Що належить «Перевезенням Фінча».
Ви говорили з Фінчем?
Ми… трусили його клітку.
Чого ж ви чекаєте?
Меррітт проводила час із журналістом Семом Гейґом,
який розслідував корупцію в прокуратурі.
Гаразд.
Він «випадково» загинув перед її зникненням.
І ти думаєш, що хтось із прокуратури причетний?
Не хтось. Стівен Бернс.
Якого фіга?
Ми думаємо, між Бернсом і Фінчем є зв'язок.
Дуже хочу почути.
Фінч залякав дочку Бернса.
Її машину зіштовхнули з дороги
під час суду над Фінчем.
Меррітт не любила програвати.
Якщо її керівник допомагав Фінчу…
-Це теорія, а не докази. -Я хотів би почути, що скаже Бернс.
-Хочеш офіційно допитати лорда-адвоката? -Офіційно він нічого не скаже.
-Хочеш його катувати? -Залюбки.
Але цього не схвалюють, тому зроблю йому сюрприз.
-Усе готово. -Для чого?
Впізнання.
От бляха.
Поверніться праворуч.
Нафіга? Вони в масках. Мені треба бачити їхні очі.
Станьте прямо.
Попроси номер шість вийти вперед.
Номере шість, вийдіть уперед.
Скажи йому зняти маску.
Зніміть маску.
Вибач.
Упевнений?
Тут лише ми з тобою.
Цей пан у чомусь винен. Мабуть, багато в чому.
Але він не мій стрілець.
Гаразд.
-Здається, люк… -Заткнися.
Сраний люк.
Цей довбаний шлюз знову зламався.
Я ж просила полагодити.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин