La seva dona va estar-se 90 dies a un centre.
- Hi vens sovint, llavors? - Sí, em relaxa.
El cementiri?
Estàs escoltant el que dic?
Algú de la Fiscalia ha parlat amb Finch de la testimoni i ell l'ha fet matar.
Gairebé.
Estic escoltant.
Continues menjant com si res.
- Menjo perquè ningú et mati a tu. - Perdona?
Si això és veritat,
parlem de tocar-li la cresta a gent poderosa.
Òbviament això és nou per a tu.
Som a un lloc on vens sovint.
Deuen tenir informació del que trames
i molt probablement t'estaran vigilant.
Jo no investigo mafiosos i assassins.
M'he esforçat molt per a no tenir presència
a la xarxa dels collons
on qualsevol conspiranoic de menys de 30 consumeix constant autoconfirmació.
¿No has pensat mai que viure fora d'internet
pot tornar algú tan paranoic com qui hi és?
No soc totalment fora.
No hi publico els meus collons amb purpurina
entre un negroni i un pastís de pastanaga al·lucinant.
Però com és allò que diuen?
"Que sigui paranoic no vol dir que no em segueixin."
Ens hem sortit del tema.
Has rebut correus lletjos?
Missatges amb amenaces, potser?
Quan siguis morta,
per un accident de cotxe o un tren que et passa per sobre,
hi haurà un informe sobre un psicòpata anònim que t'assetjava
i no sobre un assassí professional a sou dels teus caps.
Escolta.
Mira'm malament.
- Què? - Fes-ho.
Després agafa allò, posa'l a la brossa i ves-te'n.
Hi ha un missatge en clau dins de l'entrepà de bacó?
Ves-te'n corrents, com si t'hagués ofès.
Cap problema.
I, Merritt,
un altre dia, tria un lloc millor.
Això s'està convertint en un melodrama barat.
TRANSPORTS FINCH
Has de tornar a casa, Jasper. Vull que tornis a casa.
Proposo que ens trobem i parlem com ha de ser.
Com es deia aquell cafè-gelateria on anàvem quan érem persones normals?
Vegem-nos allà demà a les quatre i deixem tot això enrere.
En públic, així no ens fem mal.
Això últim era una broma.
Vinga, adeu.
Has caminat pel mig de l'aparcament?
Sí, pel bell mig, com volia.
Bé.
En la meva experiència, és millor que el vigilat no sàpiga que el vigilen.
De vegades és millor sacsejar bé la gàbia
per veure com s'hi desperta el tigre.
Molts domadors professionals perden un braç així.
Morck.
Estic ocupat. No m'ho pots dir directament?
Fergus.
El metge em va dir que tinc el fetge fet pols.
Seria ideal que existís alguna mena de cervesa més sana.
Ha arribat al punt que ni m'emborratxo quan bec.
He sortit al meu pare.
Fergus, al missatge deies que havia passat alguna cosa.
Si m'haguessis dit fa tres anys que estaria sobri fins ahir,
t'hauria escopit a la cara.
Què va passar ahir?
Hòstia. Qui t'ho ha fet?
Esperava que m'ho diguessis.
Jo? Com ho puc saber, jo?
Et van mencionar.
Un dels paios va dir: "La pròxima vegada que vingui Morck, envia'l a cagar.
- No li diguis res." - Dos?
Un trio ben cofoi. Tots amb armes sota l'americana.
- Doncs estaven preocupats. - No cal que ho juris.
Aquest va ser per sorpresa.
Es pensaven que em quedaria estès a terra.
- Però? - Em vaig aixecar.
- I? - I els vaig deixar estesos a terra.
A tots tres?
Sí, aquest és el Fergus Dunbar que recordo.
Sempre més punys que cervell. Ben fet.
Vols explicar-me la loteria que m'ha tocat gràcies a tu?
Tant de bo ho sabés.
A més de venir armats, què en podries dir?
Semblaven exagents? Militars?
Tu qui collons ets?
- Soc l'Akram. - El meu guardaespatlles.
Et caldrà.
Doncs em van semblar pinxos.
D'aquells que, quan entren en un pub,
o te'n vas immediatament o demanes reforços.
No tens ni idea de qui són, però saben que hem parlat de la Merritt.
Deuen saber que parlem ara mateix.
Algú em segueix des que em vas venir a veure.
- Segur? - Em queda algun instint.
No ho dubto, però, si tens raó, algú de dins ho ha explicat a fora.
Potser el teu guardaespatlles.
Sigui qui sigui, creu que saps alguna cosa.
Si fos algú de dintre,
sabria que vaig treballar vuit mesos en el cas sense arribar enlloc.
- Algú creu que vas arribar a algun lloc. - S'equivoca.
La Moira va fer bé de treure'm del cas.
Et portem a casa?
Estic bé.
Seria una pena llençar tres anys
i deixar tirada aquesta canallada que et té com a model.
No facis com que ets humà.
No queda creïble.
Sembles més malparit encara.
Si és possible.
Gràcies per avisar.
Què?
Crec que, si hagués continuat, hauria resolt el cas.
- Per què ho dius? - He llegit l'informe.
Anem on anem, vostè ja hi va ser.
Estem seguint les seves petjades.
Ments paral·leles.
Crec que ho va fer tan bé que algú li tenia molta por.
I que encara li té por.
Bona nit.
Com va?
Què?
- Hem detingut algú pel tiroteig. - Pel meu?
No sé si pots decretar-ne l'exclusivitat, però sí.
- Qui és? - Ningú que coneguis.
- Com es diu? - No t'ho podem dir.
- No abans que l'identifiquis. - Has de venir a la roda de reconeixement.
- Jo? - Bé, per al Jim és complicat, oi=?
Per als dos és complicat, perquè el cabró duia màscara.
Li vas veure els ulls.
Consta a l'informe.
D'acord.
Quan vols que vingui a mirar un paio als ulls?
Com més aviat millor. Avui, si pot ser.
- No puc. Tinc el dia ple. - Quan pots?
Consultaré l'agenda.
- Molt bé. - Molt bé.
Sospites de Graham Finch?
Sospito de tothom.
No toquis res.
Ets un mentor fantàstic.
Ja ho sé. He nascut per a això.
Inspector en cap Morck?
Què fas aquí?
Repassar-ho tot mentalment.
Voleu que reconegui algú en una roda.
N'he de recordar la cara.
Què feu vosaltres aquí?
L'inspector Bruce ens ha fet venir a vigilar si hi havia algú.
¿Us fa estar aquí fora tot el dia
esperant que aparegui algú quatre mesos després?
O no té cap confiança en vosaltres, que pot ser,
o… no m'expliqueu la veritat.
Hem dit de tornar per si hi trobàvem res més.
Per si ara ens venia alguna idea.
I ara us ha vingut alguna idea?
Creiem que tens raó.
Qui va apunyalar Allen va sortir del pis, però no va marxar.
I l'apunyalament potser no era l'autèntic crim.
Apunyalar algú al cap no és un crim autèntic?
- Vol dir l'autèntic objectiu. - Sí, volia dir això.
I quin creieu que era l'objectiu?
- Matar un policia. - Qualsevol que vingués?
Pot ser algú que odiï la policia.
Això seria quasi tot el barri.
Què us fa estar tan segurs que Archie Allen no era l'objectiu?
Era un petit delinqüent sense res substancial.
Els tanatoris en són plens, de petits delinqüents com ell.
Recordo que un periodista a la roda de premsa
va mencionar que era un confident policial.
Dennis Piper, Scottish Telegraph.
¿Pot confirmar que vostè i l'inspector Hardy
coneixien la víctima, Archie Allen,
i que es tractava d'un confident a sou?
Si ho era, no consta enlloc.
El seu nom sencer era Archie Arran Allen, l'home d'Arran.
Sabeu com ho sé? És a l'informe.
No ho sabia fins que ho vaig llegir. Molt curiós, perquè m'encanten els noms.
Molt. Són com els gossos. S'assemblen als amos.
No oblido noms,
però vaig haver de llegir el seu nom a un informe.
L'agent Anderson no va mencionar el seu nom, només…
Visita de rutina. La filla a Lancaster ha trucat.
Feia dies que no agafava el telèfon.
El que no va dir
és que el malparit apunyalat a la cadira era el puto Archie Arran Allen.
Potser no ho sabia.
- La filla li ho hauria dit. - Se'n va oblidar?
Estava nerviós, potser.
Però suposem que sí, que l'Archie feia d'esquer.
És tan senzill com que hi vingués algú en una innocent visita de rutina
perquè trobessin el cos,
la cavalleria no arribés immediatament i tingués temps per fer el que volia.
El tirador t'esperava a tu o a Hardy?
No, no teníem res a veure amb ell. Vam passar per casualitat.
D'altra banda, el jove Anderson rondava per aquí sovint,
era la seva zona.
Potser ja havia entrat en aquest coi de pis.
Creus que coneixia Allen?
Crec que és molt possible que, si busqueu, trobeu algun lligam entre Anderson i ell.
Aquell periodista es va equivocar, però per poc, i el puto Anderson…
Quan vas començar? Fa un mes?
Tres, senyor.
Anderson era el primer de la classe a l'acadèmia.
Ho he mirat.
Així que no era cap babau, però es va esforçar a fer-ho veure.
- Crec que l'han tret d'aquí. - No…
Tocant els mobles davant meu de manera que hi deixaria empremtes.
Hardy i jo el vam sorprendre. No sabia què dir-nos.
Havia vist el cos, però només mirava de no apropar-s'hi.
Sabem si, com a mínim, Archie Arran Allen tenia una filla?
Podríeu comprovar-ho.
Quan m'han donat les claus, m'ha semblat que sabien que hi eres.
Vinc de tant en tant.
Quan necessito espai.
Fa per a tu.
Què és exactament el que vols saber sobre el meu departament?
- No t'ho sé dir exactament. - Per alguna cosa m'has buscat.
No soc a dalt de tot de la cadena. Ha de ser alguna cosa concreta.
Soc periodista, no policia.
En la meva feina, influir en les respostes mai surt bé.
O algú sap alguna cosa o no la sap.
Quan ens vam trobar, em vas resultar familiar.
Sí?
De fet, n'estava segura.
De debò?
Eres al judici de Finch.
Gairebé cada dia.
Ho sé perquè seies darrere el meu cap…
l'advocat reial, Stephen Burns.
Bona memòria.
La meva pregunta és:
això té res a veure amb Graham Finch?
Potser amb Stephen Burns?
Potser amb tots dos.
Saps que no puc confiar en tu.
Bé, la confiança hauria de ser mútua, oi?
La teva proximitat a l'Stephen em fa dubtar.
- Recordo veure-us xerrant. - Xerrant sobre el temps.
- Pot ser un parany. - Per a què?
No coneixia Stephen Burns llavors i no el conec ara.
- Espero que em puguis ajudar. - L'Stephen és el teu objectiu?
Sospitava que estaríeu al mateix bàndol.
Ja.
Ho sospitaves.
Tornant a la primera pregunta.
Com confiar l'un en l'altre?
Vols escorcollar-me, per si porto un micròfon?
Podries portar-lo amagat a molts llocs.
Com puc estar segura?
Tu també podries portar-ne un. On sigui.
- Per què ho faria? - Pel mateix pel qual desconfies de mi.
- Stephen Burns voldria… - No el mencionis.
Espatlla el moment.
Hi ha un moment, oi?
Fes-me confiar en tu.
Vinga. Ara et toca a tu.
Tels els ulls de colors diferents.
Això fa que confiïs més o menys?
Ja t'ho diré.
Ja hi som una altra vegada?
No.
Ara t'hauré de rentar un altre cop el xandall.
La Merritt volia cridar una testimoni al cas Finch.
Quina testimoni?
És responsabilitat seva decidir els testimonis en un judici?
Sí. Qui era?
Li hauria demanat autorització a vostè.
Sí. Qui era?
I, abans que ho sabés la defensa, qui sap el nom dels testimonis?
- Nosaltres. - Vostè i la Merritt?
Sí. De què parlem? Quina testimoni?
Algú que, sembla, podria haver canviat el veredicte.
Qui? I com?
Kirsty Atkins. Va conèixer Andrea Finch en un centre de violència domèstica.
No em sona de res.
Segur? No ha de repassar l'expedient? Fa quatre anys.
Hi vaig treballar mesos abans que hi entrés la Merritt.
Me'n recordaria.
Van fer responsable la Merritt per sobre de vostè?
- La van considerar la més adequada. - I li va semblar bé?
Som un equip. Tant fa qui dona la cara.
Però, en casos com el de Finch,
el jurat reacciona millor davant una dona.
I la Merritt podia fer reaccionar força.
Perdó?
La seva relació amb la Merritt no era exclusivament professional.
- És rellevant per a la investigació. - No per a mi.
I ja vam parlar tot el que s'hi podia parlar.
Coneixia bé l'advocat de Finch, Robert McDonald?
- Prou. - Prou per passar-li informació?
- Per què? - Per fer-los guanyar.
Està de conya?
Ens costa de creure
que la Merritt no mencionés la Kirsty al seu company de judici.
- Com saps que ho volia? - Com saps que no?
Ja ho he contestat. N'estic segur.
La Kirsty era a la presó de Saughton.
La Merritt va anar-hi l'última setmana de judici. És un fet.
Per què faria sabotatge al meu cas?
Perquè, com has dit, no era només el teu cas.
D'acord.
Seria venjança?
Estava emprenyat amb ella per no fugir amb mi?
Ho estaves?
Vaig estar furiós en el seu moment i durant cosa d'un mes.
Fins que un dia em vaig despertar i em vaig avergonyir per ser un clixé.
Si cap testimoni pogués canviar el veredicte,
ens ajudés a engarjolar aquell malparit, hauria estat encantat.
A la Kirsty la van amenaçar després d'aquella visita de la Merritt.
La van atacar. No la van matar de miracle. La van transferir.
Sortirà d'aquí a un mes. La meva predicció?
Morirà d'alguna mena d'accident d'aquí a uns dies.
Tot això pel Graham Finch?
No n'estarem segurs fins saber qui li ho va dir a la defensa.
Si els afers personals van interferir en el judici,
ho hem de saber.
Arriscaria la meva carrera per ella?
Creus que deixaria un assassí lliure per tenir el cor trencat?
- Va arriscar el seu matrimoni. - Ets jove.
Casa't i en parlem d'aquí a deu anys.
Suposem que, hipotèticament, la Merritt te'n va parlar.
- Vols hipotèticament que hipotetitzi? - Si us plau.
Podries haver dit que la Kirsty no era la testimoni ideal pel seu passat?
A més, estaria desesperada per sortir lliure.
- Un jurat se n'adona - L'hauries vetat?
Hauria volgut parlar-hi personalment
i després decidir segons com de creïble em semblés.
- Segons el protocol? - Sí.
I què seria el següent que havia de fer la Merritt per portar la Kirsty?
Podia passar-me per sobre, però probablement tornaria a mi.
No. Us equivoqueu.
- Has dit que et passaria per sobre. - No vol dir que ho fes.
M'heu atabalat amb la nostra relació per ocultar la jugada de Stephen Burns?
Em trec el barret.
Compte amb el que apreneu d'ell. Tenir experiència no vol dir ser temerari.
Stephen Burns va portar la Merritt al departament.
Li convenia que ella triomfés.
No faria res que no fos ajudar-la. Com a mínim, intentar-ho.
Bé, si em disculpeu,
faig tard.
Gràcies, Liam.
Jasper. Com va, company?
Bé.
Ets el fill de Carl Morck, oi?
Et conec?
No pel nom.
Però et fas una idea de qui soc, veritat?
O del que soc.
És clar que sí. Ets eixerit.
- El Carl ve cap aquí, així que… - Sí.
I on és? Perquè, la veritat…
Seu.
No cridis ni gemeguis ni facis cap so.
Imagina que t'estic fent això als teus joves collons.
Perquè si crides o xiscles,
si fas res més que quedar-te assegut tranquil·lament davant meu,
et faré malbé.
D'acord?
D'acord.
Bon nano. Tampoc soc tan lleig de mirar, no?
No.
No què?
No, no ets tan lleig de mirar.
Gràcies, Jasper. Tu fas molt de goig.
Conec gent que pagaria molts diners
per mirar-te.
Tot.
També conec d'altres que pagarien molts diners
per posar-te coses a dins.
Coses humanes i no humanes.
Humides i seques.
I no els faria trempar només la teva cara bonica,
també la por i la sang que sortiria de dins teu.
I ho enregistrarien tot.
Així, després de deixar-te a l'hospital, perquè són homes amb necessitats,
no animals,
podrien reviure aquells moments una vegada rere l'altra.
Igual que faries tu
dins el teu cap
la resta de la teva vida.
Et diré què vull que facis per mi.
Vull que li expliquis tot això que t'acabo de dir,
amb les mateixes paraules,
al Carl, quan arribi.
Parlant del rei de Roma…
Un xicot fantàstic.
Ei.
Tranquil, campió. No oposo resistència.
- Què li has fet al noi? - Res. Hem parlat.
M'agraden els nois.
- Digues-li a Finch que si vol… - A qui?
Digues-li a Graham Finch que, quan vulgui passar un missatge,
que vingui ell si té collons, entesos?
Mitjamerda!
Carl!
Anem.
Pressiona fort fins que sentis tot el pes del cos al terra.
- Uau. - Exactament.
Com es deia aquesta tècnica?
És meva. La tècnica de la doctora Loo.
- No és el que sembla. - Quina pena.
I pressiona.
Mira d'aixecar les cames.
Molt bé. Bon nano. Posem-lo a la cadira.
Preparat?
- Amunt. - Molt bé.
Tres, dos, un, cap a dalt.
Redreça't. Va, fes força.
Intentarem treure't del llit tant com podem.
Gràcies, nois.
Tracta bé el teu pare. Avui s'ha esforçat molt.
Sempre tracto bé el meu pare.
- El dia, bé, papa? - Ves a cagar.
Per què no em deixes en pau? Sé que estàs enamorada.
Amb el meu propi pare? Quin fàstic.
Què coi et passa? No tens vida pròpia?
Ara sembles la meva mare.
- No vull anar a casa. - Per què?
No m'agrada estar sola. Veig gent morta.
TEPT? Et ve sempre al cap la parella que vau atropellar?
- Sabia que em reconfortaries. - Bé, ja que ets aquí, em pots ajudar.
Ai, has de fer pipi? Et porto l'orinal?
No, no he de fer pipi.
He estat llegint notícies antigues.
Tot el que va passar a Edimburg
a l'època que va desaparèixer la Merritt.
Des de la inauguració d'una pastisseria al Mile
fins a baralles a pubs
o la mort d'un estudiant xinès que va confondre formaldehid amb vodka.
- Una pastisseria nova? - Fa quatre anys!
Sí, és clar. Perdona.
Res interessant excepte una notícia
sobre un tal Ned Finkle.
Ned Finkle?
El nom sona bé, oi?
Va tenir l'alta d'aquest hospital dues setmanes després que l'atropellés
una jove advocada: Julia Montgomery.
- T'ha afectat sentir això? - Vaig medicada.
El paio havia sortit a córrer i el Fiat d'aquesta noia de 28 anys
va sortir del no-res i el va fer saltar pels aires.
- Va perdre les dues cames. - Ostres. Què va passar? Es va adormir?
Montgomery afirma que un altre vehicle la va treure de la carretera.
Però, com que no hi havia testimonis, era la paraula d'un contra la de l'altre.
I se'n va sortir amb la seva?
Només si estava mentint.
Què vols dir?
Julia Montgomery abans era Julia Burns.
Casada amb el cirurgià oral Robert Montgomery dos anys abans.
- Burns? - La seva filla.
Algú hauria enviat un missatge a Stephen Burns?
Molt llesta.
- Graham Finch. - Probablement.
- Creus que la Merritt ho sabia? - Probablement.
Bona feina, papa.
Ben fet. Ets a totes les xarxes.
"Torna el poli sense escrúpols."
Mitjamerda!
- Carl! - Follaré, amb això?
Probablement. Però no amb qui t'agradaria a tu.
- I el Jasper? - A l'institut.
Portarà les seves coses de casa l'àvia.
Molt bé.
La violència et sembla un bon rol per inspirar el Jasper?
No inspirava el Jasper.
Inspirava com dir-li a un pervertit que no es fiqués amb mi.
Bé, no aprovo el mètode, però ha tingut una bona conseqüència.
Aquest matí, s'ha fet el llit.
Ja ho sé. Tot un avanç.
Fixa't com de centrada està la imatge.
Sabien on era la càmera i van aparcar allà perquè ho agafés bé.
I, a continuació, poc després…
El Land Rover no era el seu cotxe.
Espera.
Un BMW 7. A veure la matrícula.
- Què esteu…? - Xist!
Molt bé!
Carl Morck?
Doctora Sonnenberg.
Finalment.
Si us plau.
Pots seure.
Una pregunta. On és la doctora Irving?
Per sort teva, he pogut tornar abans del previst.
- Una ruptura de menisc triga menys… - Ningú m'ho ha dit.
Ho haurien d'haver fet.
És important tancar bé una relació terapèutica.
Sí, és molt important,
i ara em sento abandonat, enrabiat i ressentit.
Molt bé. Podem començar per aquí.
Quedem un altre dia, d'acord?
- És clar, si això és el… - No s'aixequi.
Encara s'haurà de tornar a operar.
- Et deixen anar més de pressa. - Ja ho sé.
- Sembles nerviosa. - Jo?
Sí. És pel teu…?
- És igual. - Si ho vols preguntar, pregunta.
Què va passar?
Vaig atropellar una parella gran.
Anava darrere de…
Importa, hòstia?
No. Vull dir què va passar després. Vas dir que vas tenir problemes.
Sí, tampoc va ser gran cosa.
Molt bé.
Vaig intentar suïcidar-me.
- Em sap greu. - Em vaig tallar les venes.
Bé…
D'un canell.
Em vaig desmaiar abans de l'altre. No puc veure sang.
Em va trobar Hardy.
Els ajudava al Carl i a ell amb…
Tant fa. Doncs va venir a casa meva quan no vaig venir a la feina.
Et va salvar la vida?
En realitat, no.
Segons el metge, no m'hauria mort. El tall era superficial.
Però em va salvar la vida després.
- Com? - Tractant-me bé.
És un BMW 7 negre a nom d'Edmund Solomon.
Apartament 58.
- No és el millor barri. - Et protegeixo jo.
Gràcies.
Rose, fes-me un favor.
Espera't aquí.
Què? No.
Si us plau.
Sí?
Perdoni, el BMW negre és seu?
Què passa?
Em sap greu, però el cotxe s'ha incendiat.
- Què has dit? - El cotxe s'ha incendiat.
Aparta del mig.
Tros de…
La cama, hòstia!
Pot trucar a una ambulància? El Sr. Solomon ha caigut escala avall.
Diria que s'ha trencat el…
fèmur.
Que es foti.
Als veïns no els caus gaire bé.
Qui va contractar-los per empaitar Morck?
Et mataré, collons!
Molt bé. Mentrestant, digues-me per a qui treballes.
Si m'has de detenir, fes-ho.
Resulta que jo no soc policia.
Tens sort de parlar amb mi i no amb l'inspector Morck, però.
Ell probablement et mataria. Jo no. Això sí, et faré mal.
Si us plau, qui et va contractar?
Qui va ser?
Ei, et vols callar d'una vegada?
Molt bé.
T'escolto.
Què coi et passava pel cap?
- Que volia matar aquell malpa… - Espera.
M'encanta aquesta part.
- Mitjamerda! - Carl!
La veu de la raó d'un nen és l'única que atura la bèstia.
- Era un parany, collons. - Sí!
Tot sembla indicar que et van fer caure en un parany.
Per molt que això sigui preocupant,
és encara més preocupant
que sigui tan possible fer-t'hi caure.
Sembles un puto sonat.
Va amenaçar el Jasper.
Sigui com sigui,
has perdut els estreps en públic dues vegades en una setmana.
Ha de ser un rècord mundial, cony!
No sé ni què dir, hòstia!
No tinc paraules!
Què collons, Carl?
Ja fa una bona estona que dura.
- Sí. - Què coi?
Tens cinc anys o cinquanta, hòstia?
El que sé és que és patètic, això.
I, en condicions normals, una setmana així hauria d'acabar la teva puta carrera.
- Elegant. - Calla!
Però no t'acomiado.
Perquè sé que això és el que volia qui sigui que t'hagi manipulat.
Ah, sí.
Els altres membres de l'equip dels sonats.
A què dec el martiri?
Hem trobat el conductor que va recollir… la víctima.
- No li diguem víctima al mitjamerda. - On és el conductor?
A l'hospital, amb una cama trencada.
Ah.
Va caure escales avall.
De debò?
Fa de xofer per a Transports i Seguretat Ballantyne.
Propietat de Transports Finch.
I heu parlat amb Finch?
Li hem estat tocant bé el que no sona.
A què esteu esperant?
La Merritt es veia amb un periodista anomenat Sam Haig,
que investigava corrupció a la Fiscalia de la Corona.
Molt bé.
Va morir en un "accident" d'escalada abans que ella desaparegués.
I creieu que hi havia implicat algú a la Fiscalia?
No algú. Stephen Burns.
Què collons esteu dient?
Hi havia una connexió entre Burns i Finch.
- Quines ganes de sentir-la. - Finch va amenaçar la filla de Burns.
Un cotxe va treure el seu de la carretera
durant el judici a Finch.
La Merritt no volia perdre si tenia raó. Si va saber que el seu cap ajudava Finch…
- Són teories sense proves. - Vull sentir què hi té a dir Burns.
- Interrogar formalment l'advocat reial? - Si és formal, no em dirà res.
- Li posem una bossa al cap? - M'encantaria.
Està mal vist, però. Em conformo a sorprendre'l.
- Està tot a punt. - Per a què?
El reconeixement.
Merda.
Gireu a la dreta.
Per a què ho fem? Porten màscara. Els he de veure els ulls.
De cara.
Que avanci el número sis.
Número sis, avança, si us plau.
Que es tregui la màscara.
Treu-te la màscara.
Em sap greu.
Segur?
Som només tu i jo.
Aquest home és culpable d'alguna cosa. Potser de moltes coses.
Però no és el meu tirador.
D'acord.
- Sembla que l'escotilla… - Calla.
El coi d'escotilla!
La puta resclosa s'ha tornat a trencar.
Et vaig dir que l'arreglessis!
Subtítols: Adán Cassan