Сраний зуб.
Привіт, Меррітт.
Ми тут подумали:
мабуть, ми помилилися.
Ми недостатньо тиснули на тебе, щоб належним чином мотивувати.
Тому сьогодні ми збільшимо тиск.
Буквально.
Може, це освіжить твою пам'ять.
От побачиш, тіло з часом пристосується
до вищого тиску повітря.
Ти відчуватимеш дискомфорт.
Та це не смертельно.
Якщо ніхто не відкриє вентиляційні отвори вгорі.
Звісно, якщо це станеться,
з підвищеним тиском…
Скажімо так, буде суцільне місиво.
Таке, що трунарю знадобиться швабра, щоб зібрати тебе докупи.
Не знаю, правда, наскільки ти це відчуєш.
Твоє тіло миттєво розірве на шматки.
Маю надію, ти не дізнаєшся.
ВІДДІЛ НЕРОЗКРИТИХ СПРАВ
Опануй себе, клятий невдахо.
Так. Я йому скажу.
І це теж скажу.
-Що скажеш? -Що ти не відповідаєш на дзвінки.
-І на те є причина. А друге що? -Це і є друге.
-Що ж тоді перше? -Вільям Лінґард зник.
-Коли? -Утік учора ввечері.
Жбурнув телевізор у вікно і втік.
Учора ввечері?
Під час твоєї пресконференції.
Цікавий збіг, правда?
Угу, бачить мене по телику, жбурляє телик і тікає. Доволі цікаво.
Думаєш, його спровокувала пресконференція?
Мене — так, але питання не в тому.
Питання — куди він подівся?
О котрій Меррітт купила чипси?
Транзакцію здійснено о 10:22. Щойно вони покинули Обан.
А далі що?
Вільяма бачили на станції біля 11:00.
-Відомо, чому вони сварилися? -Панаму Вільяма здуло за борт.
Він ліз на поручні, щоб її дістати.
-Здуло за борт? -Він чомусь її кинув.
Вітер відніс панаму за межі огляду камери.
Того дня було вітряно?
Як сьогодні. Дуже вітряно.
І дуже холодно.
Але всередині було затишно.
Можна позичити?
Навіщо?
-Цікаво. -Так.
Вибачте, друзі. Дякую.
Усі ці камери були тут чотири роки тому?
Так. Я бачив відео.
І Меррітт нема на жодному, відколи вона залишила Вільяма.
Так. Ми повернулися до початку.
Вона була на поромі, а тоді зникла. Чудесно.
Пані та панове, ми починаємо висадку.
-Вона давно не приїздила додому. -Відколи була підліткою.
Квитки купила вранці, тож це не було сплановано.
-Хай хто вони, їм страшенно пощастило. -Атож.
Ніхто не міг знати, що Вільям викине панаму
або що вона прийде сюди її шукати.
Отже, спонтанний злочин. Невдало зустріла не ту людину?
Ні, за нею стежили.
Щоб непомітно за кимось стежити вдень і вночі,
потрібен великий досвід.
Або завзяття, друже мій. Комусь вона не давала спокою.
До речі, про темні хмари.
Над сім'єю Лінґардів нависла чорнюща грозова хмара,
яка їх просто-таки переслідувала.
Ніколи не бачив, щоб стільки лиха
спіткало одну сім'ю.
Спочатку помирає мати, діти надто малі, щоб дбати про себе,
а тато — п'яниця, користі мало.
-Як померла мама? -Цього немає в досьє Меррітт Лінґард?
В автотрощі.
Я вас питаю. Ви місцевий представник закону, у вас своє бачення.
Моє бачення таке: усе написано в досьє.
Заснула за кермом і з'їхала з дороги.
-Є звіт про аварію? -Звісно є.
У Ґлазґо, де це й сталося.
-Вам не було цікаво? -Це було неминуче.
Темна хмара?
Найтемніша.
-Що вона робила в Ґлазґо? -Гадки не маю.
Але хлопець — молодець, давав собі раду.
Добре вчився, був спортсменом. Хороший був юнак.
-А Меррітт? -Суцільна халепа.
Завжди однією ногою в пеклі. Часта гостя в цьому кабінеті.
Такі рідко стають прокурорами.
Коли бачиш, як братові трощать череп,
це на тебе впливає.
Розкажіть, будь ласка, про напад на Вільяма Лінґарда.
Гаррі Дженнінґс, місцевий злочинець, здійснив серію пограбувань.
Вдерся в дім Лінґардів, коли Вільям спав.
-А Меррітт? -Її не було.
Мабуть, ловила кайф з якимось хлопцем. Любила їх, якщо розумієте, про що я.
А що той хлопець, який його побив? Гаррі Дженнінґс?
Помер під час спроби уникнути арешту.
-Як помер? -Стрибнув із порома.
Він намагався втекти на поромі?
Не дуже кмітливий був юнак.
Думав, що втік, а ми подзвонили капітану,
і коли капітан і перший помічник підійшли до нього,
він стрибнув за борт.
Там не досить високо, щоб загинути.
Високо, якщо ти п'яний, а Гаррі Дженнінґс тверезим точно не був.
Алкоголь у крові був десь між «п'яний у дошку»
і «вгашений до всирачки».
До слова,
у якому пабі я можу знайти Джеймі Лінґарда?
Він зав'язав кілька років тому. Оминає паби.
Зараз, напевно, у порту,
грає в карти з рибалками.
Досі рибалить?
Риби майже не лишилося,
але вони рибалитимуть, поки не зустрінуться з праотцями.
-Як поетично. -Достоту Роберт Бернс.
Мабуть, добре мати час.
Дуже дякую, що знайшли для нас хвилинку.
-Я бачив вас по телику. -Правда?
Думав, вас там знудить.
Я не ладнаю з шотландською погодою.
Я знаю вас дві хвилини і вже відчуваю,
що ви мало з ким ладнаєте.
Не дивно, що тут нема злочинності. Ви все бачите наскрізь.
Тут мало злочинності,
бо всі виродки в Лондоні.
Я згадав про це, бо мені цікаво:
ви справді вірите в те, що там казали?
Думаєте, ви її знайдете?
Чесно?
Не знаю, чи хтось її знайде, але хотілося б зрозуміти, що сталося.
Бо вам цікаво?
Бо я не вірю в теорію темних хмар.
Що це ти робиш?
Поліція.
Не конче порушувати всі правила.
Дуже охайно.
Угу.
Затишне місце,
важко повірити, що може статися щось погане.
Дещо погане таки сталося.
Схоже, у Сирії сарказм не в пошані.
Не дуже.
Фотографії Вільяма. І жодної фотографії Меррітт.
Бо вона завжди була засранкою.
Пане Лінґарде, поліція.
-Головний інспектор… -Байдуже.
Не можна просто зайти в чужий дім.
Ваша правда. Прошу вибачення. Двері були відчинені.
Чого вам треба?
Ми поновили розслідування зникнення вашої дочки.
-Чому? -З'явилися нові докази.
Які нові докази?
Вибачте, що питаю, але чому ви називаєте доньку засранкою?
Бо вона засранка.
І все ж у 24 роки вона стала опікункою Вільяма, а не ви.
У мене не було вибору.
Вона хотіла затягти мене в суд, аби довести, що я не гідний бути батьком.
Ви не оскаржили клопотання.
Я не крутий адвокат. Думаєте, у мене був шанс?
І у вас була судимість.
Водіння в нетверезому стані у 2001-му, напад у 2003-му.
Я не казав, що вона помилялася.
Це правда. Я майже весь час був п'яний.
Навіть у церкві.
Вона вчинила правильно. Я був негідний.
А через 12 років вона їде сюди. Знаєте навіщо?
Я навіть не знав, що вона їде.
Я вже казав вашим. Вона не хотіла мати зі мною нічого спільного.
-Коли ви востаннє бачили Вільяма? -Наступного дня в лікарні.
І все? Більше не бачили?
Я не міг. Надто важко.
Навіть коли Меррітт зникла, і ви знали, що він сам?
Він був хорошим хлопцем.
Милим, розумним.
Подавав надії.
Я не міг бачити його таким.
Ви намагалися знайти Меррітт і Вільяма?
Навіщо? Очевидно, що вона не хотіла, щоб її знайшли.
Тому ви її теж не знайдете.
Я вмію знаходити те, що добре ховається.
Так, крім самоконтролю.
Дякую, пане Лінґарде.
Вона дещо в мене вкрала.
Що саме вкрала?
Підвісок, який належав Лайлі — її мамі.
Це все, що залишилося від неї.
Він мій, а не Меррітт, а вона його взяла.
Знала, який він важливий, і все одно забрала.
Щоб зробити мені боляче.
І їй вдалося.
Гаразд.
Дякую.
Життя й так болісне, не варто рідним робити ще гірше.
Та й таке.
Твоя мама розуміла, що вороття назад нема.
Вона багато разів намагалася, але вони її не приймали.
Не після того, як я…
Як вони там казали?
«Занапастив її».
Вони відреклися від неї.
Сказали: якщо залишиться зі мною, нічого не отримає.
Навіть коли народилася ти, а потім твій брат.
-Вони з нею не говорили. -Вони казали, що ти застарий.
Так, казали.
Але я міг бути на 20 років молодшим, і вони б думали так само.
Бо я був рибалкою.
Не лікарем, чи юристом,
чи, ще краще, банкіром.
Я думав, що рятую її від тих пихатих единбуржців.
Мені було боляче чути, що я її гнітив.
Що вона була нещасна.
Що вона нас усіх покине і повернеться до них.
Вона знала, що вони їй не допоможуть,
поки вона з тобою.
Так, поки вона зі мною. Але вона б повернулася додому.
Вона не збиралася.
Вона б усе виправила і повернулася.
Ні.
Річ не в цьому.
Вона просила їх відкласти гроші для мене й Вільяма.
Вона б не покинула дітей.
Ти справді так думаєш?
Я лише хочу сказати,
що хоч ти й дуже сердита на мене,
я вдвічі сердитіший на себе.
І, можливо, якщо ти це знатимеш,
то будеш менш одержима бажанням
ще більше мене розсердити.
В одному ти мав рацію.
Ти її не врятував.
Вона померла, рятуючи тебе.
Меррітт.
Прошу, не треба.
У сраку вас!
Що б не сталося на острові, ми не знайдемо цього в жодному досьє.
Ні, тому ти мусиш знайти Вільяма.
-Хочеш, щоб я знайшов Вільяма? -Я щойно сказав.
І ти дозволиш мені шукати самому?
Ти ж у нас пан «Я вмію знаходити те, що добре ховається».
Знайти Вільяма не буде важко.
Скажи мені дещо.
Удома ти працював на хороших хлопців чи поганих?
Якщо вмієш розпізнати хто є хто, навчи й мене.
Добраніч, Вільяме.
Будь ласка, стиш цей довбаний звук!
-Послухай. -Не можу.
Барабанні перетинки повилітали з очних яблук.
Просто, курва, послухай.
Це про нас із тобою. Як я через тебе почуваюся.
Мені важко говорити з тобою
Я можу говорити з будь-ким
Я можу говорити…
Я зрозумів.
Ти доніс свою думку.
-Мама насрала на нас обох. -Можна й по-іншому сказати.
Я подумав, що ми з тобою могли б
укласти перемир'я.
Перемир'я? На яких умовах?
Ти не лізеш до мене, а я не лізу до тебе.
Чудово, та, на жаль, ми живемо разом.
Скільки ще?
Поки не виростеш, щоб жити окремо.
-Я вже виріс. -Я не згоден.
Ти справді гівняний батько.
А ти просто ідеальний син.
Пасинок.
Як порівнювати з іншими в моїй ситуації, я, курва, красунчик.
У житті треба прагнути підняти планку.
Може, припинимо спроби?
-Уявимо, що ми в армії. -В армії?
У тебе свої обов'язки і завдання, а в мене свої.
Це працює, якщо ти їх виконуєш.
А якщо виконуватиму, ти даси мені, бляха, спокій?
-Ні. -Чому?
Бо я твій командувач, а не товариш.
Я застелятиму ліжко, митиму туалет.
-Слухай музику в навушниках. -Добре.
І не прогулюй школу… так часто.
Там нудно, вмерти можна.
Добре, чекай.
Я все це робитиму,
а ти спробуй не бути таким довбаним козлом.
Можу спробувати.
Ніхто цього не хотів. Я розумію.
Не будемо вдавати, що це щось більше, ніж домовленість.
Гаразд.
Доброго ранку.
Відколи ти куриш?
-Щойно почала. -Боже.
Просто хотіла спитати, як ти після вчорашнього.
Мені знайомі проблеми з психікою.
Кілька років тому у мене був невеличкий інцидент.
Невеличкий? Ти говорила невідомою мовою. Це дивно.
-Не говорила. -Говорила.
Гарді просто пожартував.
Та й з ким не буває?
Хто в цьому жахливому світі не мав панічних атак?
Роуз, бляха муха.
Припини цю дурню і скажи, чого ти хочеш.
-Я просто… -Що? Просто що?
Візьмеш мене у свій відділ?
Навіщо тобі це?
Бо я вже два роки не веду справ.
Мені дають лише паперову роботу, якої ніхто не хоче.
Тож краще так, ніж нічого.
-А що я, по-твоєму, роблю? -Не знаю.
Але знаю, що Акрам тобі допомагає.
Сьогодні він попросив знайти йому машину.
І що?
Він цивільний, а ти дозволяєш йому розслідувати.
Він мій помічник. Допомагає мені в моєму розслідуванні.
А що скаже Мойра?
Розумниця. Шантажуєш. Гарантований спосіб досягти свого.
Менш за все мені треба,
щоб хтось іще переводив тут кисень.
Я можу перевіряти старі зачіпки. Опитувати свідків. Записувати…
Я все це роблю.
-Я добре рию. -Що?
Досліджую. Рию. Я вмію.
І Гарді це знав. Він єдиний мене розумів.
-Узяв мене під своє крило. -Та невже?
Не кажи так. Людина лежить на лікарняному ліжку.
Мало чоловіків допомагає просто так.
Просто так не буває.
-Карле, це огидно. Він… -Гарді знав твого батька.
Він був його наставником.
-Він мені не казав. -Звісно.
Тоді Гарді точно хотів би, щоб ти мене взяв.
Спробуємо на один день.
Дякую, Карле. Дякую. Я…
Помовч. Я ще не закінчив.
У тебе є один день,
і якщо зумієш не дратувати мене до кінця дня,
тоді, можливо, я подумаю.
Де мені сісти?
Поки що можеш ділити стіл з Акрамом.
-Ти поговориш з Мойрою, щоб було офіційно? -Побачимо.
Так, звісно.
Яка падлюка спала в моєму ліжку?
Яка падлюка їла мою кашу?
Яка падлюка звалить,
поки я не перерізав йому горло?
Вали звідси.
Як тебе звати?
Чувак не говорить.
Іди геть, псих ти кінчений!
Щезни, довбаний каліко!
Можеш припинити?
Ти голосно жуєш.
-Мізофонія. -Що?
У мого тата була. Коли людина дуже чутлива до звуків.
Я чутливий лише до дратівливих звуків, наприклад жування.
-І сьорбання. -Вибач.
І твого голосу, якщо чесно.
Ви були близькі з батьком?
Хочеш поговорити про мою сім'ю?
Мені начхати на твою сім'ю. Ти була близька з батьком?
Він розлучився з мамою, коли мені було п'ять. Одружився з дантисткою.
Власне, це була його дантистка.
-Ви спілкуєтеся? -Час від часу.
Дні народження, свята. Але щораз рідше.
У нього інші діти. Скоро взагалі перестанемо спілкуватися.
І ти не проти?
У нас мало тем для розмов, він просто зачав мене з мамою.
А якби ви не спілкувалися 12 років,
що б змусило тебе піти до нього?
Якби він був хворий, помирав. Я б прийшла попрощатися.
Якась інша причина?
Хочеш знати, чому Меррітт поїхала на Мор?
-Чому не сказав? -Намагаюся тебе пізнати.
Повна хрінь. Ні, Меррітт — це інше.
Чому?
Її батько був п'яницею. Гівнюком.
Він стверджує, що не знав, що вона приїде.
Може, їй погрожували, і вона просто втекла.
-Це очевидна теорія. -А яка твоя теорія?
Ти питаєш моєї думки?
У тебе ж є власна розумна думка на противагу моїй очевидній.
Була ще одна причина, чому Меррітт повернулася,
ніяк не пов'язана з її батьком.
Гадаю, вона хотіла зустрітися з кимось іншим.
Ти знав.
Це була мить навчання.
Що?
-Ти хотів мене навчити. -Я не вчу.
Поглянь на себе — природжений наставник.
-Я ніякий не наставник. -Я зворушена, Карле.
Ти закінчила?
Отже.
Оскільки телефона Меррітт немає, почнемо з робочого щоденника.
За три місяці до зникнення.
Шукай дивні зустрічі, незрозумілі наради,
її нотатки.
Гаразд. Це означає, що я залишуся?
Переглянь її банківські виписки. Усе, що виділяється, навіть незначне.
Її покупки. Дивні місця, куди вона ходила.
А як же погрози?
Усі відстежили до різних інтернет-кафе.
Варто глянути, чи не збирали звідти цифрові дані.
Хтось із наших.
Сумніваюся, розслідування було не надто ретельним.
Що наштовхує на іншу думку.
Може, розслідування похерили навмисно?
Серйозно?
Команду очолював Ферґус Данбар. Його найбільша справа до цього —
пограбування і шантаж прислуги в готелі «Роял В'ю».
Не чула про таку.
Авжеж.
Як Данбар отримав справу? Хто ухвалив рішення?
Хочеш перевірити наших?
Відтепер — так. Перевіряємо всіх.
Головний інспекторе Морку. Як ви?
Мені потрібен список колег Меррітт, з якими вона тісно співпрацювала.
Я думав, у вас стався серцевий напад.
Зокрема суддів і адвокатів з іншого боку.
У вас мають бути їхні свідчення з минулого разу.
Минулий раз не вдався. Хочу сам розпитати.
Чемно, як ви вмієте?
Ви знали, що Меррітт погрожували?
У такій роботі було б дивно, якби ні.
Ці погрози не пов'язані з жодною справою.
Просто був хтось, хто хотів її вбити.
«І не тільки». Господи.
Вона вам про це не казала?
Ні, але це й не дивно.
-Бо вона вам не довіряла? -Ні.
Бо вона ніколи не була однією з нас.
Носила наш одяг, говорила нашою мовою,
але завжди, як то кажуть, трималася осторонь.
Бо така вона була чи так до неї ставилися на роботі?
Ідіть у дупу, Карле.
Я дав їй більше можливостей, ніж будь-кому. Я поважав її.
Але Меррітт завжди хотіла більшого.
Вашу посаду?
Скажімо так, вона поспішала.
Чотири роки тому вона вкоротила собі віку, і що ви подумали?
Подумав, що дався взнаки її темний бік.
-Її темний бік? -У Меррітт були таємниці.
Відповідь на запитання, де вона зараз — на чи в землі,
ви знайдете в одній із них.
Це все, що ви скажете? Що в неї, як і в інших, були таємниці?
Це все, що є.
Головний інспекторе Морку,
на майбутнє — пам'ятайте, що я лорд-адвокат,
а не якийсь злочинець, якого ви вичатували на автостоянці.
Якщо хочете поговорити зі мною, домовтеся через мій офіс.
«Вичатували». Я запам'ятаю.
Агов. Прокидайся.
Ти хто, курва, такий?
Ви знайшли це в стіні? Ви відкрили стіну?
Яку стіну?
Нагорі. Там, де діра.
-Ти з поліції? -Відповідайте на моє питання.
-Це зробив інший тип. -Що за тип?
-Ти з поліції. -Цей?
Так, це він. Псих.
-Де він? -У тебе ж немає зброї?
Це заборонено. Тато був копом.
Навіщо мені зброя?
Де зараз хлопець, який був тут і відкрив стіну?
Я не мушу казати.
Де він?
Боляче, я знаю.
Це больова точка.
Скоро ти відчуєш біль за очима, а тоді тебе знудить.
Він утік. Ми не знаємо куди. Він просто побіг.
Дуже вам дякую.
Добрий день, пані Марш.
Можете дати мені спокій?
Тут часом немає Вільяма Лінґарда?
Звісно, немає. Він у «Будинку Еґлі».
Був, але втік два дні тому.
-Чому ви думаєте, що він тут? -Відео з камери за кілометр звідси.
О, Вільяме.
Він був тут якийсь час після зникнення Меррітт.
Він знає дорогу.
Може, знає, але його тут нема.
То ви не проти швидкого огляду?
Я страшенно проти вашого швидкого огляду.
-Фред був колекціонером. -Фред?
Колишній чоловік.
Я зберігаю їх, бо вони заспокоюють.
-То ви не релігійна? -Уже ні.
Ні.
Коли ми втратили дитину, моя віра згасла
разом із шлюбом.
Мені пощастило з Вільямом. Він заповнив порожнечу.
Меррітт казала, що я надто прив'язалася.
Маю надію, ви її не знайдете.
-Прошу? -Карле.
Я не хочу здатися жорстокою.
Ні?
Меррітт була найсмутнішою людиною з усіх.
Їй, мабуть, зараз легше, де б вона не була.
Карле.
Вільям!
Визнаю, якби я побачив себе по телевізору,
я б теж вистрибнув із вікна.
Це з дому? З коробки в стіні?
Баклан?
Або гагара. Береговий птах.
Береговий? Ти бачив цього птаха на воді?
Може, на поромі?
Кепка, яка була в тебе на поромі?
Він уміє писати?
Він чудово малює. Ти чудово малюєш.
У нього афазія. Він уміє малювати, але не вміє писати.
Ти бачив когось у цій кепці на поромі?
Не на поромі.
Удома.
Ти бачив когось у цій кепці вдома?
Вдома і на поромі?
З Меррітт?
Почухайте тут!
Припиніть.
Ще одна причина тебе ненавидіти. Твоє блискуче відчуття часу.
Він англієць.
Співчуваю. Не буду заважати.
Будь ласка, не йдіть через нього.
Ще хвилинка — і ми б будували плани.
Як дружина?
Учора я їздив на острів Мор.
Говорив із Джеймі Лінґардом — батьком Меррітт.
-Правда? -Угу.
Він би тобі сподобався.
Такий добряк.
Він сказав, що в юності
вона не була добропорядною громадянкою.
Жодних амбіцій чи мотивації до будь-чого —
аби лиш розважатися.
Цікаво, що з нею сталося.
Ти читав її досьє?
Ні. Був зайнятий: грав у сквош і ходив у кіно.
І?
Те, що сталося на поромі, не було сплановано. Спонтанний злочин.
-Згоден. -Зустріла не ту людину.
І все?
Я читав досьє в ліжку. Чого ти чекав?
-Класна пресконференція. -Пішов ти.
І вигляд у тебе був начальницький.
Ще раз: пішов ти.
Що трапилося?
Я потрапив у засідку. Не був готовий.
Справді? Ти там наче з хреста знятий.
Сам би пішов у кімнату, повну журналістів.
Я не можу ходити.
Дістанеш мені комп'ютер?
Хтозна. Ти щоразу згадуватимеш інвалідність під час сварки?
Можливо.
Але якщо я допомагатиму, мені потрібен комп'ютер.
Якщо я не можу робити те, що зазвичай,
доведеться знайти інший спосіб.
Дістану.
Що?
Кажуть, твій новий помічник бігає по вулиці, вдаючи копа.
Він і є коп. Принаймні був у Сирії.
От тільки, і я впевнена, що ти знаєш, тут не Сирія.
-Ні, у Сирії є справжнє сонце. -Карле.
Я дав йому доручення. Облиш.
Його робота — складати досьє.
Марна трата таланту. Він вправний. Дратує, але вправний.
І я візьму Роуз. Виявляється, вона не така тупа, як здається.
По-перше, так не можна казати, а по-друге, ні.
Ми просунулися у справі.
-Розказуй. -Ще ні.
Ясно. Припускаю, ти брешеш, як завжди.
-Дай мені Роуз і ноутбук. -У тебе вже є.
-В Акрама нема. -Йому не треба.
-Дякую, мамцю. Було чудово. -Ти куди?
-У свій кабінет. -Сумніваюся.
Здається, ти забуваєш приходити на зустрічі.
Я не забуваю.
Тоді, здається, забуваєш, що ці сеанси обов'язкові,
якщо офіцер потрапив у перестрілку.
Хочеш, щоб я розкривав справи чи сидів і скиглив про своє дитинство?
Я здригаюся, коли уявляю тебе малим.
Ходи на сеанси, бо віддам твою справу іншому.
Отже, ви мене здали.
-Я хвилююся за вас. -Мабуть, це вас дратує.
Раніше не хвилювалася, а після того епізоду хвилююся.
Я був зневоднений.
Ще б пак, ви так пітніли.
То ви дивилися?
Кілька разів, зі звуком і без.
У мене була панічна атака.
-Це не панічна атака. -У день весілля.
-До чи після? -Під час.
-Під час церемонії. -Клас.
Я не могла говорити, тому не могла сказати «так».
Якби я була релігійною, я б сказала, що Бог мене врятував,
але я людина науки, тож скажу, що мені пощастило.
Пощастило?
Виявляється, у нього була сім'я в Лідсі.
-Дружина і все таке. -Чудово.
Так. Жадібний виродок.
Я б так не зміг. Довбана логістика.
Мабуть, нелегко було. Віддаю належне Альберту.
Альберт?
Ви більше схожа на тип Джейка чи Люка.
Хай там як,
якщо ви не помітили, я вам відкрилася.
Показала, як це робиться.
Дякую, так. Дуже повчально.
Прошу.
Вони були тут, коли ми прийшли.
Усі справи Меррітт Лінґард.
Гаразд, потримайте їх тиждень
і відправте назад у Фіскальну службу прокуратури,
крім останніх п'яти.
-Серйозно? -Хочеш їх переглянути?
А не треба?
Лише з відчаю. Завтра ти їдеш на острів Мор.
Ти ж уже їздив з Акрамом.
І там так гарно — от ми й подумали, що ти теж маєш з'їздити.
Справді?
Авжеж.
Вільяма Лінґарда побив Гаррі Дженнінґс під час пограбування…
Він загинув, коли тікав.
-Я знаю. -Показую, що читала справу.
Краще покажи,
що можеш зачекати, поки я, бляха, закінчу.
Поговори з місцевим представником закону.
Козлом на ім'я Каннінгем.
-Поговорити? -Пропрацюй його.
Шукаєш щось конкретне?
Дізнайся про сім'ю, про Дженнінґса — про все,
чого він не сказав мені.
І чому він тобі не сказав?
Карл і констебль не порозумілися.
-Та ти що. -Мушу йти.
Ти відправляєш мене, бо я жінка
і можу його задобрити?
-Чи тому, що я хороша офіцерка… -Перше.
Джаспере!
Мартіне!
Кажи.
Йому подзвонила мати.
Далі він усе кляне і розносить.
-Я думав, ми поладнали. -Мабуть, ні.
-Куди він пішов? -Не знаю, але… в нього була валіза.
От зараза.
Якщо не було конфлікту… суперечки.
Якщо не було суперечки,
чому ви не викликали «швидку» раніше?
Було ж очевидно, що у вашої дружини серйозні травми.
-…досить зосереджений. -Пюре нормальне?
-Цілком. -Гаразд.
Бачиш? Він хоче, щоб було правильно.
Я все зробив сам.
-Я задоволений. -Я тобою пишаюся.
Це правда.
Я знав, що в нас вийде щось гарне.
Л
Л Г
«Л. Г.»
«Чому ти тут?»
Бляха.
Привіт, мамо.
Я вдома.
Готуюся до побачення.
Ні, ти його не знаєш, але він дуже милий.
Дуже успішний.
Має власний автосервіс.
Ні, мамо, він не водій «убера». Він власник.
Так… Деніел.
Бубрі.
Так, мамо, це його ім'я. Слухай, я мушу йти.
Я щойно з ванни, треба посушитися. Люблю тебе. Бувай.
КОРОЛІВСЬКА ПРОКУРАТУРА
МОР — ПОЛІЦІЙНИЙ ВІДДІЛОК
ПОГРАБУВАННЯ БУДИНКУ НА О. МОР
БУБРІ II
Бляха.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин