Măseaua!
Bună, Merritt!
Ne gândim că poate am procedat greșit.
N-am pus suficientă presiune pe tine ca să te motivăm cum trebuie.
Așadar, azi o să creștem presiunea.
La propriu.
Să vedem dacă așa îți amintești!
După cum observi, corpul tău se poate adapta
la creșterea presiunii, în timp.
E cam neplăcut, dar n-o să pățești nimic!
Cât timp nu deschide nimeni gurile de aerisire de deasupra ta.
Desigur, dacă s-ar întâmpla așa ceva,
presiunea fiind crescută,
ei bine, să zicem că s-ar face mare mizerie!
În sensul că cioclul o să te adune cu fărașul.
Nu știu exact cât de mult ai simți…
din implozia pe care corpul tău ar face-o instant.
Sper că nu va trebui să afli!
DEPART. Q
Adună-te, ratatule!
Da. O să-i spun.
O să-i spun și asta.
- Ce anume? - Că nu răspunzi la telefon.
- N-am de ce. Care e al doilea lucru? - Ăsta era al doilea.
- Care era primul lucru? - A dispărut William Lingard.
- Când? - A fugit aseară.
A aruncat un televizor pe geam.
Aseară?
Când țineai conferința de presă.
Interesant moment, nu crezi?
Mă vede la televizor, apoi fuge. Chiar e interesant!
E posibil să-l fi provocat conferința de presă?
M-a provocat și pe mine, dar întrebarea e: unde s-a dus?
La ce oră a cumpărat Merritt cartofii?
Tranzacția a fost făcută la 10:22, imediat după ce au ieșit din Oban.
Și apoi?
William a fost văzut la punctul de adunare cu puțin timp înainte de ora 11:00.
- De ce s-au certat? - Pentru fesul lui William. I-a zburat.
A încercat să se ducă după el.
- A zburat peste bord? - L-a aruncat.
L-a luat vântul și a ieșit din cadru.
Și bătea vântul atunci?
Ca și acum, bătea foarte tare.
Și era foarte frig.
Dar era plăcut înăuntru, nu?
Pot să iau șapca?
De ce?
- Interesant! - Da!
Mă scuzați! Mulțumesc!
Deci, camerele astea erau acolo și acum patru ani, da?
Da, am văzut înregistrările.
Și Merritt nu apare după ce pleacă de lângă William.
Da. Ne-am întors de unde am plecat.
Era la bord, apoi nu mai era la bord. Tare!
Doamnelor și domnilor, în curând puteți debarca!
- Nu mai fusese de mult acasă. - Din adolescență.
A cumpărat biletele dimineață, neplanificat.
- Cine a luat-o, a avut baftă. - Da.
Cine să știe că William o să-și piardă fesul,
iar ea o să vină aici jos ca să-l caute?
Deci, a fost răpită la întâmplare? A dat de cine nu trebuia?
Nu, a fost urmărită.
Ca să urmărești pe cineva peste tot, zi și noapte, nevăzut,
trebuie să ai experiență multă.
Sau perseverență. Cineva a vrut neapărat s-o ia.
Apropo de nori negri…
Cei din familia Lingard aveau deasupra lor un nor negru
care îi urmărea când ici, când colo, și pretutindeni între cele două.
N-am auzit de nicio altă familie
care să aibă atâtea ghinioane.
Moare mama, copiii-s prea mici ca să se descurce singuri,
tatăl prea bețiv…
- Cum a murit mama? - Nu e consemnat în dosar?
Într-un accident auto.
Vă întreb pe dv. E secția dv., precis aveți o părere!
Părerea mea despre ce s-a întâmplat e consemnată în dosar.
A adormit și a ieșit în decor.
- Există un raport? - Bineînțeles!
În Glasgow, unde s-a întâmplat.
- N-ați fost curios? - Era inevitabil!
Norul negru?
Cel mai negru.
- Ce căuta în Glasgow? - N-am nici cea mai vagă idee.
Băiatul a făcut față situației și s-a descurcat foarte bine.
Era un elev bun și un bun sportiv. Era băiat cuminte.
- Și Merritt? - Numai belele.
Mereu la un pas s-o ardă iadul. Știa bine drumul către secție.
Nu avea neapărat stofă de viitor procuror.
Na, când îți vezi fratele cu capul crăpat,
te cam afectează!
Chiar, ne puteți da detalii despre atacul asupra lui William Lingard?
Harry Jennings, un infractor local, implicat într-un șir de jafuri.
A pătruns în casa lor în timp ce William dormea.
- Iar Merritt? - Era plecată.
Probabil se droga cu vreunul. Îi cam plăceau băieții, știți ce zic…
Dar individul care l-a bătut, acest Harry Jennings?
A murit încercând să scape de arest.
- Cum a murit? - A sărit de pe feribot.
A încercat să fugă cu feribotul?
Prea isteț nu era.
Se credea scăpat. L-am apelat pe căpitan.
Când el și secundul l-au abordat,
a sărit peste bord.
Nu e o înălțime de la care să mori.
Ba da, dacă ești beat, iar Harry Jennings era criță.
Avea alcool în sânge undeva între „turtă”
și „praf și pulbere”.
Că veni vorba,
să-l caut pe Jamie Lingard în vreun bar anume?
Nu. S-a lăsat de băut de câțiva ani.
În momentul ăsta e probabil în port,
jucând cărți cu alți pescari.
Încă pescuiește?
Sunt puțini pești,
dar aici se pescuiește până ajung duhurile să țină cârma.
- Ce poetic! - Sunt ca Rabbie Burns!
E plăcut să ai timp!
În fine, mulțumim că ne-ați încântat!
- V-am văzut la televizor. - Da?
Am crezut că o să vărsați acolo.
Îmi cade rău vremea din Scoția.
Vă cunosc de cel mult două minute și deja am senzația
că mai tot vă cade rău.
Firește că nu-s infracțiuni aici, nu vă scapă nimic!
Asta fiindcă toți mârlanii sunt în Londra.
Am adus vorba fiindcă sunt curios
dacă într-adevăr credeți ce ați spus.
Chiar credeți că o s-o găsiți?
Sincer?
Nu știu, dar ar fi drăguț măcar să aflăm ce s-a întâmplat.
Fiindcă sunteți curios?
Fiindcă nu prea cred în teoria norului negru.
Ce faci?
Poliția!
Să nu-ncălcăm toate regulile!
E foarte curat.
Așa e.
Ce căsuță primitoare!
E greu de crezut că se poate întâmpla ceva rău.
Ei bine, s-au întâmplat lucruri rele!
Nu prea e sarcasm în Siria, să înțeleg!
Mai deloc.
Sunt poze cu William, dar niciuna cu Merritt.
Asta, fiindcă mereu a fost o cutră.
Domnule Lingard, poliția!
- Eu sunt… - Nu mă interesează.
Nu se intră așa în casa omului!
Aveți dreptate. Îmi cer scuze, dar ușa era deschisă.
Ce căutați aici?
Am redeschis ancheta dispariției fiicei dv.
- De ce? - Au apărut probe noi.
Ce probe noi?
Scuze că întreb, dar de ce o numiți „cutră” pe fiica dv.?
Fiindcă așa era.
Totuși, la 24 de ani, ea a devenit tutorele lui William.
Eu nu prea am avut de ales.
M-ar fi târât în tribunal ca să arate că sunt inapt ca tată.
N-ați contestat petiția.
Eu nu sunt avocat. Credeți că aveam vreo șansă?
Aveați și antecedente penale.
Ați șofat băut în 2001, agresiune în 2003…
N-am zis că n-a făcut bine.
Avea dreptate. Eram beat tot timpul pe atunci.
Chiar și la biserică.
A făcut ce trebuia. Chiar eram inapt.
Voia să vină la dv. după 12 ani. Știți cumva de ce?
Nici nu știam că vine.
V-am spus și data trecută. Nu voia să aibă nimic de-a face cu mine.
- Când l-ați văzut pe William? - A doua zi, la spital.
- Atât? Nu l-ați mai văzut de atunci? - N-am putut, e prea greu.
Chiar și după dispariție, știind că e singur?
Era un băiat atât de bun!
Atât de dulce, de isteț!
Promitea atât de multe!
N-am putut să-l văd așa.
Ați încercat să-i găsiți pe Merritt și William?
La ce să mă obosesc? E clar că nu voia să fie găsită.
De aia n-o s-o găsiți nici voi.
Eu găsesc lucruri care nu vor să fie găsite.
Da, mai puțin stăpânirea de sine.
Mulțumim, dle Lingard!
Mi-a furat ceva.
Ce anume?
Un pandantiv. A aparținut Lilei, mamei ei.
Era tot ce-mi rămăsese de la ea.
Era al meu, nu al ei, dar tot mi l-a luat.
Știa cât conta, dar mi l-a luat și așa.
Ca să mă rănească.
Și m-a rănit.
Bun.
Mulțumim!
Te chinuie viața destul
și fără să te chinuie familia.
Și asta e.
Mama ta a înțeles că n-are ce să mai caute acasă.
A încercat de mai multe ori, dar n-au mai primit-o.
Nu după ce…
Cum au zis?
„Am distrus-o”.
Nu i-au mai dat bani.
Au zis c-o dezmoștenesc dacă rămâne cu mine.
Chiar și după nașterea voastră.
- N-au mai vorbit. - A zis că te considerau prea bătrân.
Da, așa e.
Dar la fel ar fi zis și dacă eram cu 20 de ani mai tânăr.
Fiindcă eram pescar.
Nu eram doctor ori avocat,
sau, chiar mai bine, bancher.
Eu credeam că o scap de aristocrații ăia din Edinburgh,
așa că mi-a frânt inima să aud că, de fapt, o sufocam.
Că era atât de nefericită,
încât să ne lase și să se ducă înapoi la ei.
Știa că n-o să-i dea niciun capăt de ață
cât timp era cu tine.
Da, cât timp era cu mine.
- Dar s-ar fi întors acasă. - Nu s-ar mai fi întors.
- S-ar fi împăcat cu ei și s-ar fi întors. - Ba nu!
Nu există așa ceva.
Voia ca ei să ne lase ceva mie și lui William.
Nu și-ar fi abandonat copiii.
Chiar crezi tu așa ceva?
Tot ce vreau să-ți spun e…
că ești tu supărată pe mine,
dar eu mă învinuiesc de două ori pe atât.
Și poate că știind lucrul ăsta
n-o să mai vrei cu atâta înverșunare
să mă superi și mai rău.
Ai dreptate cu un lucru.
Nu ai salvat-o.
Ea a murit încercând să te salveze pe tine.
Merritt!
Te rog, încetează!
Să vă ia dracu'!
N-o să aflăm din niciun dosar ce s-a petrecut pe insulă.
Nu, și de asta am nevoie să-l găsești pe William.
- Eu, să-l caut pe William? - Tocmai ți-am zis.
Și îmi dai voie să fac asta? Să-l caut singur?
Cine, dacă nu cel care găsește lucruri care nu vor să fie găsite?
El n-o să fie așa greu de găsit.
Spune-mi ceva!
La tine acasă lucrai pentru ăia buni sau pentru ăia răi?
Când afli care-i care, să-mi spui și mie!
Noapte bună!
Poți să dai gălăgia aia mai încet?
- Ascultă! - Nu pot.
Mi-au sărit timpanele pe ochi!
Ascultă, băga-mi-aș!
E vorba despre noi doi. Despre cum mă faci să mă simt.
Nu pot vorbi cu tine
Pot vorbi cu oricine
Am înțeles.
Ai demonstrat ce voiai.
- Mama ne-a tras-o amândurora. - Ai putea s-o zici și altfel!
Mă gândeam că noi doi am putea
să cădem la pace.
Bun. Ce înseamnă asta?
Nu te bagi în ale mele, nu mă bag în ale tale!
Pare minunat, însă locuim împreună.
Până când?
Până poți trăi singur.
- Eu cred că pot și acum. - Te contrazic.
Ești un tată de tot rahatul.
Pe când tu ești un fiu minunat!
Fiu vitreg.
În comparație cu alții în situația mea, sunt chiar bun.
Țelul ar trebui să fie un nivel mai ridicat!
Hai să nu ne mai chinuim!
- Să zicem că suntem în armată! - Ce?
Da, tu îți faci datoria ta, iar eu, pe a mea.
Ar merge, dacă ți-ai face datoria!
Bine, dacă mi-o fac, atunci o să mă lași dracu-n pace?
- Nu. - De ce nu?
Pentru că eu sunt comandant, nu camaradul tău.
Fac patul, curăț toaleta.
- Asculți muzică la căști. - Bine.
Poate nu mai chiulești de la școală în halul ăsta.
E groaznic de plictisitoare!
Bine, uite!
Eu o să fac toate astea,
iar tu încearcă să nu mai fii atât de dobitoc!
Pot să încerc.
Nu ne-am dorit asta. Am înțeles.
Să nu ne mai prefacem că ăsta nu e un aranjament!
Bine.
Bună dimineața!
De când fumezi?
- De câteva minute. - Vai!
După ziua de ieri, am vrut să văd ce mai faci.
Știu și eu cum e cu sănătatea mintală.
Știi că am avut o criză mică acum câțiva ani.
Mică? Vorbeai în alte limbi! A fost foarte aiurea.
- Nu-i adevărat! - Ba da.
Hardy a zis-o în glumă!
Ni se întâmplă tuturor.
Cine nu a avut un atac de panică în lumea asta oribilă în care trăim?
Rose, lua-m-ar dracu'!
Lasă-mă cu amabilitățile și zi odată ce vrei!
- Eu… - Tu, ce? Zi, ce?
Mă primești în noul departament?
De ce ai vrea așa ceva?
N-am anchetat niciun caz de doi ani.
Fac numai hârțogăraie.
E mai bine decât să nu fac nimic.
- Tu ce crezi că fac? - Habar n-am!
Dar știu că Akram te ajută.
Azi-dimineață mi-a cerut o mașină.
Și ce?
Nu e polițist, dar face cercetări.
E asistentul meu. Mă asistă la cercetări.
Așa zici tu că o să considere Moira?
Bravo! Șantajează-mă! O să obții ce vrei de fiecare dată.
Chiar n-am chef
de încă cineva care să mă sufoce.
M-aș putea ocupa de probele vechi, de declarațiile martorilor, să scriu…
De astea mă ocup eu.
- Mă pricep să sap. - Ce?
Să cercetez, să sap.
Asta știu să fac.
Iar Hardy știa asta. Era singurul care s-a prins.
- Mă luase sub aripa lui. - Chiar așa?
Nu insinua așa ceva! Omul e pe patul de spital!
Puțini bărbați te ajută gratis.
Nimic nu e gratis.
- Carl, e dezgustător! E… - Hardy se știa cu tatăl tău.
Da, el l-a instruit.
- Hardy n-a zis nimic. - Nu e genul.
Atunci, Hardy sigur și-ar dori să mă cooptezi, nu?
O să încercăm o zi.
Mulțumesc, Carl! Mulțumesc, o să…
Gura! N-am terminat.
Ai la dispoziție o zi.
Dacă reușești să nu mă enervezi până seara,
atunci poate mă mai gândesc.
Unde vrei să stau?
Deocamdată, poți împărți biroul cu Akram.
- Vorbești cu Moira, să fie oficial? - Să vedem cum merge!
Da, sigur!
Ce prost a dormit în pătuțul meu?
Ce prost a mâncat din farfuria mea?
Și ce prost o să dispară
înainte să suflu tare și să-i iau gâtul?
Hai, spune-ne!
Cum te cheamă?
Câinele ăsta nu vorbește.
Valea, prăpăditule!
Dispari dracu', handicapatule!
Scuză-mă!
Mesteci zgomotos.
- Ai misofonie. - Ce?
Avea și tata. E atunci când ești sensibil la sunete.
Sunt sensibil doar la sunetele enervante, ca mestecatul.
- Și sorbitul. - Scuze!
Și la vocea ta, sincer.
Te înțelegeai cu tatăl tău?
Vorbim despre familia mea?
Mă doare-n cot de familia ta. Tu și tatăl tău erați apropiați?
A divorțat când aveam cinci ani. Mama s-a măritat cu un dentist.
Și era dentistul lui.
- Mai vorbești cu el? - Ocazional.
De sărbători, chestii… Dar din ce în ce mai rar.
Acum are alți copii. Poate n-o să mai vorbim deloc.
Și ți-ar conveni?
M-a făcut cu mama și cam atât.
Să zicem că n-a vorbit cu tine 12 ani!
Ce te-ar face să vrei să-l vezi?
Dacă ar fi bolnav, pe moarte. Ca să-mi iau adio.
Alt motiv?
Vrei să știi ce căuta ea în Mhòr.
- Zi așa! - Voiam să te cunosc mai bine.
Ba pe dracu'!
Nu, la Merritt e altceva.
Cum așa?
Tatăl ei era bețiv. Un om de rahat.
El susține că nu știa că vine, că nu l-a anunțat.
Poate că pur și simplu a fost amenințată și a fugit.
- Așa s-ar zice la prima vedere. - Tu ce crezi?
Întrebi ce cred eu?
Precis ai o teorie care s-o contrazică pe a mea!
Avea alt motiv pentru care se ducea acolo, fără legătură cu tatăl ei.
Cred că se ducea acolo pentru altcineva.
Știai asta deja.
A fost o lecție!
Ce?
- Voiai să mă înveți! - Nu predau.
Ia te uită, ești un îndrumător bun!
- Nu îndrum pe nimeni. - M-ai emoționat, Carl!
Ai terminat?
Exact!
N-avem telefonul lui Merritt. Începe cu agenda de serviciu!
Cu trei luni înainte.
Caută programări dubioase, întâlniri inexplicabile, însemnări!
Bine. Asta înseamnă că rămân aici?
Verifică-i conturile! Orice iese în evidență, oricât de mic.
Achiziții făcute, vizite dubioase…
Dar amenințările din e-mail?
S-au trimis din cafenele și rețele parazitate.
Merită să vedem dacă a luat cineva datele de acolo.
Cineva de aici.
Mă îndoiesc. Nu s-a anchetat eficient.
Așa că îmi pun altă întrebare.
S-a dat chix intenționat în anchetă?
Vorbești serios?
Șeful a fost Fergus Dunbar, al cărui cel mai amplu caz a fost
scandalul unui furt cu șantaj, comis de o menajeră într-un hotel.
N-am auzit de el.
Întocmai!
Cum a ajuns cazul ăsta la Dunbar? Cine a decis să i-l dea?
Cercetăm propriul departament?
Începând de acum, da. Pe toată lumea.
Dle inspector Morck! Cum vă simțiți?
Îmi trebuie lista colegilor cu care Merritt a lucrat mai mult.
Am crezut că ați făcut infarct.
Asta ar include magistrații și avocații din opoziție.
N-aveți declarațiile luate atunci?
S-au luat prost. Acum o să pun eu întrebări.
În stilul dv. delicat.
Știați că primea amenințări cu moartea?
Ar fi fost ciudat să nu primească.
Astea n-aveau legătură cu niciun caz.
Cineva voia s-o omoare și atât.
Printre altele. Doamne!
N-a zis nimic despre ele?
- Nu, ea nu făcea așa ceva. - N-avea încredere în dv.?
Nu, fiindcă n-a fost niciodată de-a noastră.
Se îmbrăca și vorbea ca noi,
dar dintotdeauna ne-a privit din exterior.
Fiindcă așa era ea sau fiind era tratată urât?
Mai las-o dracu'!
I-am dat toate șansele din lume. Am tratat-o cu respect.
Dar Merritt a vrut mereu mai mult.
Voia să vă ia locul?
Se grăbea, să zicem.
Și apoi se sinucide din senin, iar dv. ce-ați zis?
Am crezut că a ajuns-o răul din urmă.
- Ce rău? - Merritt avea niște secrete.
Răspunsul la întrebarea dacă e vie sau sub pământ
probabil stă într-unul dintre ele.
Atât îmi spuneți? Că și ea, ca tot omul, avea secrete?
Atât pot să vă spun.
Și, domnule inspector Morck,
pe viitor, să rețineți că sunt procuror general,
nu un borfaș pentru care vă ambuscați prin parcări!
Dacă doriți să vorbiți cu mine, sunați la secretariat!
Mă „ambuschez”. O s-o țin minte pe asta.
Hei! Trezește-te!
Cine dracu' ești?
Ai găsit astea în perete? Tu ai deschis peretele?
Ce perete?
Cel de sus. Cel deschis cu forța.
- Ești polițist? - Vă rog să-mi răspundeți!
- Ăla a făcut-o. - Cine e ăla?
- Ești polițist. - El?
Da, el. Dubiosul ăla.
- Unde e? - Nu porți armă, nu?
Nu ai voie. Tata era polițist.
La ce mi-ar trebui armă?
Omul care a fost aici, care a deschis zidul, unde e acum?
Nu-s obligat să spun.
Unde se află acum?
Doare, știu.
E un punct de presiune.
Curând, o să simți și în spatele ochilor, apoi o să vomiți.
A fugit. Nu știm unde s-a dus. A luat-o pe stradă.
Mulțumesc frumos!
- Bună ziua! - Nu puteți să mă lăsați în pace?
William Lingard e cumva aici?
Bineînțeles că nu! E la Casa Egley.
Era, însă a fugit acum două zile.
- Și de ce credeți că e aici? - Asta a filmat o cameră din zonă.
Of, William!
A stat aici după ce Merritt a dispărut.
Deci știa drumul.
Se poate, dar nu e aici.
Deci, nu vă deranjează dacă intrăm?
Ba mă deranjează teribil dacă intrați!
- Fred le colecționa. - Fred?
Fostul meu soț.
Nu le-am dat jos fiindcă mă calmează.
- Nu sunteți credincioasă? - Nu mai sunt, nu.
Ne-am pierdut copilul, iar credința s-a dus, ca și mariajul.
Am avut noroc cu William. A umplut un gol.
Merritt tot repeta că-s prea implicată.
Sper să nu o mai găsiți!
- Poftim? - Carl!
Nu o spun cu răutate.
Nu?
N-am cunoscut om cu atâta amar ca ea.
Precis acum e ușurată, oriunde s-ar afla.
Carl!
William!
Recunosc, dacă m-aș vedea pe mine la televizor,
și eu aș sări pe fereastră.
E de acolo din casă? Din cutia din perete?
Un cormoran?
Sau poate un cufundar mare. Dar o pasăre de țărm.
Pasăre de țărm? Ai văzut pasărea asta pe apă?
Poate pe feribot?
Ai purtat-o pe feribot?
Poate să scrie?
Desenează foarte frumos. Desenezi frumos!
Are afazie. Poate să deseneze, dar nu și să scrie.
Ai văzut pe cineva purtând șapca aia pe feribot?
Nu pe feribot.
Acasă.
L-ai văzut pe omul ăla acasă?
Acasă și pe feribot?
Cu Merritt?
Scarpină!
Încetează!
Alt motiv pentru care nu te suferă nimeni. Apari aiurea.
E englez.
Îmi pare rău. Vă las.
Te rog, nu pleca din cauza lui!
Dacă mai stătea puțin, ieșeam împreună.
Ce face soția?
M-am dus ieri la Mhòr.
Am discutat cu Jamie Lingard, tatăl lui Merritt.
- Așa ai făcut? - Da.
Ți-ar fi plăcut omul.
Era o dulceață.
A spus că Merritt, în tinerețe,
nu era cetățeanul corect care a devenit.
Nu avea ambiție și voință
pentru nimic în afară de distracție.
Oare ce s-a întâmplat cu ea?
I-ai citit dosarul?
Nu, că m-am dus la tenis și la film.
Și?
Răpirea n-a fost planificată. A profitat de ocazie.
- De acord. - A dat peste cine nu trebuie.
Asta e tot?
Citesc un dosar din pat. Ce vrei?
- Mi-a plăcut conferința. - Du-te!
Nu, chiar păreai călare pe situație.
Du-te naibii!
Ce s-a întâmplat?
M-au luat pe sus și nu eram pregătit.
Da? Mie mi s-a părut că ți s-au muiat genunchii.
Dacă mergeai tu la întâlnirea cu presa?
Eu nu pot să merg.
Îmi aduci un computer?
Depinde. O să profiți de paralizie de fiecare dată când ne certăm?
Tot ce se poate!
Dar, dacă e să te ajut, îmi trebuie computer.
Dacă nu pot să ies ca să-mi fac treaba, trebuie s-o fac altfel.
O să-ți fac rost.
Da?
Aud că noul tău asistent face pe polițistul.
Chiar e polițist. Sau a fost, în Siria.
Doar că, după cum sigur știi, nu suntem în Siria.
- Nu, în Siria chiar e soare. - Carl!
L-am trimis să facă ceva, atât!
El trebuie să sorteze dosare.
E o risipă. E bun.
Enervant, dar bun.
O s-o iau și pe Rose. Nu e atât de proastă cum pare.
Nu mai ai voie să spui așa ceva, și nu, n-o iei nicăieri!
Avansăm cu Merritt.
- Povestește-mi! - Nu încă.
Corect. O să presupun că mănânci rahat, ca de obicei.
- Dă-mi-o pe Rose și un laptop! - Ai deja.
- Akram n-are. - N-are nevoie.
- Mersi mamă, bun! - Încotro?
- În biroul meu. - De-ar fi așa…
Se pare că uiți să te duci la programări.
Nu uit.
Atunci se pare că uiți că aceste ședințe sunt obligatorii
când un polițist e împușcat.
Vrei să soluționez cazuri sau să mă văicăresc despre copilărie?
Mă înfior gândindu-mă că ai fost copil.
Du-te, altfel dau sarcinile tale altcuiva!
M-ai pârât, deci?
- Îmi fac griji pentru tine. - Precis te irită!
Nu-mi făceam griji până n-ai avut acel mic episod.
Eram deshidratat.
Cred și eu, la cât ai transpirat!
Deci te-ai uitat?
De mai multe ori, și cu, și fără sunet.
Am avut atac de panică.
- N-a fost asta. - În ziua nunții.
- Înainte sau după? - În toiul ei.
- Când juram. - Frumos!
Doar că nu puteam vorbi, așa că n-am putut spune „da”.
Dacă aș fi crezut în Dumnezeu, aș fi zis că vrea să mă scape,
dar cred în știință și zic c-am avut noroc.
Noroc?
Se pare că avea deja o familie în Leeds.
- Soție, toate cele. - Tare!
Da. Nemernic lacom.
Nu cred că aș reuși să fac așa ceva. Logistic, ar fi un coșmar.
Ușor sigur nu era. Să fim corecți cu Albert!
Albert, zici?
Te vedeam mai degrabă cu alde Jake sau Luke.
În fine,
dacă nu te-ai prins, m-am deschis în fața ta.
Ți-am arătat cum se face.
Mulțumesc! Foarte educativ.
Cu plăcere!
Erau aici când am venit dimineață.
Toate cazurile la care a lucrat Merritt.
Bun. Țineți-le aici o săptămână,
apoi, cu excepția ultimelor cinci cazuri, trimiteți-le înapoi procurorului!
- Pe bune? - Le verifici tu?
Păi, n-ar trebui?
Doar dacă am fi disperați. Tu o să te duci mâine la Mhòr!
N-ai fost deja cu Akram?
Ba da. Și a fost așa frumos, încât am zis că ar trebui să-l vezi și tu.
Serios?
Bineînțeles…
William a fost jefuit și bătut de un Harry Jennings…
Care a murit în urmărire.
- Știam. - Îți arăt că am citit dosarul.
Ce-ar fi să-mi arăți
că poți aștepta să termin?
Vreau să stai la palavre cu poliția locală.
Cu-n bou, Cunningham.
- La palavre? - Știi, să-l descoși!
Vrei să afli ceva anume?
Descoase-l despre familie, Jennings,
orice nu mi-a zis mie.
Ție de ce n-a vrut să-ți spună?
Carl și polițistul au început cu stângul.
- Ca să vezi! - Trebuie să plec.
Deci, o fac eu fiindcă sunt femeie
și crezi că asta o să-l înmoaie?
- Sau fiindcă-s polițist bun… - Prima!
Jasper!
Martin!
Așa, spune-mi!
L-a sunat mama lui.
Și a început să înjure și să trântească.
- Credeam că e mai bine. - Nu, iată!
- Unde s-a dus? - Nu știu, dar avea o valiză.
Fir-ar să fie!
Nicio confruntare, nicio altercație…
Dacă nu erați certați,
de ce n-ați chemat ambulanța, dle Finch?
Totuși, se vedea că soția dv. s-a rănit grav.
- …concentrat. - Te bucuri că s-a pasat?
- E bine așa. - Bine.
Vedeți? Vrea să facă totul perfect.
Am gătit singur.
- Mă bucur. - Sunt mândru de tine.
Chiar așa am făcut!
Știam că o să facem artă împreună.
„L. H.”
„De ce ești aici?”
Fir-ar!
Bună, mamă!
Sunt acasă.
Mă pregătesc să plec la întâlnire.
Nu, nu l-ai cunoscut, dar e foarte drăguț.
E realizat.
Are propriul service auto.
Nu, mamă, nu e șofer de Uber. El e proprietarul.
Da, îl cheamă Daniel.
Boobrie!
Da, mamă, așa îl cheamă. Trebuie să închid.
M-am spălat și trebuie să mă usuc. Te iubesc, pa!
CASĂ JEFUITĂ ÎN MHÒR
Aoleu!
Subtitrarea: Clara Lițescu