Coi de dent!
Hola, Merritt.
Hem estat pensant. Potser ens hem equivocat.
No t'hem fet sentir prou pressió com per motivar-te.
Així que avui apujarem la pressió.
Literalment.
A veure si et refresca la memòria.
Com veuràs, el teu cos s'ajusta
als augments de la pressió de l'aire amb el pas del temps.
És un xic desagradable, però.
Estaràs bé.
Si no és que algú obre els conductes de ventilació.
És clar, si això passés,
amb l'augment de la pressió,
bé, diguem que produiria un desgavell important.
D'aquells que fan que els enterradors hagin de recollir-te per parts.
Tampoc sé quant de tot allò sentiries.
El teu cos implosionaria de sobte.
Espero que no ho arribis a esbrinar.
Recompon-te d'una vegada, que fas pena.
Sí. Li ho diré.
També li ho diré.
- Dir-me què? - No agafes el mòbil.
- Per un bon motiu. I la segona cosa? - Era la segona.
- Quina era la primera? - William Lingard ha desaparegut.
- Quan? - Va fugir ahir a la nit.
- Va llançar un televisor per la finestra. - Ahir a la nit.
Quan feien la roda de premsa.
Interessant coincidència, oi?
Em veu a la tele i surt corrents. Força interessant, sí.
- Pot ser que la roda de premsa l'afectés? - A mi sí, però aquesta no és la pregunta.
La pregunta és: on va?
A quina hora va comprar les patates, la Merritt?
El pagament va ser a les 10:22. En sortir d'Oban.
I després?
A ell el van veure al punt de trobada poc abans de les 11:00.
- Sabem què els va fer discutir? - El gorro del William. Va sortir volant.
Va intentar enfilar-se a la barana.
- Va sortir volant? - El va llançar a posta.
El vent el va aturar i no es veu res més.
Aquell dia feia vent?
Era com avui. Feia molt de vent.
I molt de fred.
A dintre, s'hi estava bé, oi?
Me'l deixes?
Per què?
- Interessant. - Sí.
Disculpin. Gràcies,
Totes aquestes càmeres hi eren fa quatre anys, oi?
Sí. N'he vist les imatges.
La Merritt no en surt en cap després de separar-se d'ell.
D'acord. Tornem al punt de sortida.
Era al vaixell i després ja no hi era. Collonut.
Senyores i senyors, comencem el desembarcament.
- Feia molt que no tornava a casa. - Des que era adolescent.
Va comprar els bitllets al matí. Va ser improvisat.
- Fos qui fos, va tenir sort. - Molta.
No podia saber que el William perdria el gorro
ni que ella baixaria a buscar-lo.
Un crim d'oportunitat? Persona equivocada, moment correcte?
No, la vigilaven.
Per seguir algú a tot arreu, dia i nit, sense que et vegin,
cal molta experiència.
O dedicació, amic meu. Algú la volia tant sí com no.
Mala peça al teler.
La família Lingard va portar sempre una malastrugança
que els seguia allà on se n'anessin i a qualsevol lloc on fossin.
No he vist mai tanta mala sort que afectés una sola família.
Primer, es mor la mare. Els nens són petits per sortir-se'n sols.
El pare beu massa per ajudar.
- Com va morir la mare? - No surt a l'expedient del cas?
En un accident de cotxe.
Vostè què hi diu? L'autoritat local deu tenir el seu punt de vista.
El meu punt de vista és que va passar el que surt a l'expedient.
Es va adormir i va perdre el control.
- Hi ha un informe de l'accident? - Sí.
A Glasgow, on va tenir lloc.
- No li picava la curiositat? - Era inevitable.
La malastrugança?
Absoluta.
- Què hi feia, a Glasgow? - No tinc la més petita idea.
Però el noi va complir. Va estar a l'altura de les circumstàncies.
Era bon alumne i bon esportista. Un nano excel·lent.
- I la Merritt? - Problemàtica.
Sempre a punt de baixar a l'infern. Coneixia bé aquesta comissaria.
No sembla la descripció d'una futura fiscal.
Bé, tornar a casa i que al teu germà li hagin trencat el cap té el seu efecte.
Podria donar-nos alguns detalls més sobre l'agressió a William Lingard?
Harry Jennings, del poble, havia participat en diferents robatoris.
Va entrar a can Lingard quan el William dormia.
- I la Merritt? - Era fora.
Probablement, col·locada amb algun paio. Li agradaven, no sé si m'entenen.
I què es va fer de l'agressor, el Harry Jennings?
Va morir escapant de la justícia.
- Com va morir? - Va saltar del transbordador.
Volia fugir en transbordador?
No tenia gaire enteniment.
Creia haver-nos despistat. Vam trucar al capità.
El capità i el segon de bord van apropar-s'hi i ell va saltar.
No sembla prou alt per matar-se.
Ho és si has begut prou, com Harry Jennings aquell dia.
El seu nivell d'alcohol en sang era entre "trompa" i "com una sopa".
Parlant d'això,
hi ha algun pub on pugui trobar Jamie Lingard?
No. Va deixar de beure fa anys. No trepitja el pub.
A aquesta hora el trobarà al port, jugant a les cartes amb altres pescadors.
Encara pesca?
No queda gaire peix, però, per aquí,
continuen al mar fins que l'esperit agafi timó.
- Que poètic. - Soc tot un Rabbie Burns.
Quina enveja tenir temps.
Bé, moltes gràcies per dedicar-nos el seu.
- El vaig veure a la tele. - Sí?
Em pensava que vomitaria allà davant.
El clima escocès no fa per a mi.
El conec des de fa uns minuts i ja tinc la sensació
que en general res fa per vostè.
Entenc que no hi hagi criminalitat, aquí. Ho veu tot clar.
No hi ha criminalitat perquè tots els malparits són a Londres.
Li ho comentava perquè em vaig preguntar: de debò es creu el que va dir?
Creu sincerament que la trobaran?
Sincerament?
No sé si algú la trobarà, però estaria bé saber què va passar.
Perquè li pica la curiositat?
Perquè no soc fan de la teoria de la malastrugança.
Què fas?
Policia.
No cal incomplir totes les regles.
Molt ordenat tot.
Un lloc tan acollidor
que costa creure que hi pugui passar res dolent.
Doncs hi han passat coses dolentes.
Veig que a Síria no sou molt de la ironia.
Molt poc, senyor.
Fotos del William. No de la Merritt.
Perquè sempre va ser una meuca.
Senyor Lingard, policia.
- Inspector… - M'és igual qui ets.
No podeu entrar a la casa d'algú.
Té tota la raó. Em sap greu. La porta era oberta.
Què feu aquí?
Reobrim la investigació de la desaparició de la seva filla.
- Per què? - Hi ha nous indicis.
Quins indicis?
Perdoni la pregunta, però per què diu "meuca" a la seva filla?
Perquè ho era.
Malgrat això, als 24 anys, era ella la tutora del William.
No em van deixar decidir gaire.
Volia portar-me a judici per demostrar que jo no n'era apte.
No va recórrer la petició.
No soc un advocat prestigiós. Creieu que tenia opcions?
També tenia historial criminal.
Conducció amb alcohol, 2001. Agressió, 2003.
No he dit que estigués equivocada.
És veritat. Em passava la vida borratxo.
Fins i tot a l'església.
Fa fer el correcte. No era apte, jo.
I ve a buscar-lo dotze anys més tard. Sap per què?
Ni tan sols sabia que venia.
Ja us ho vaig dir l'última vegada. No volia saber res de mi.
- Quan va veure el William per últim cop? - L'endemà, a l'hospital.
Mai més? No l'ha tornat a veure?
No he pogut. Feia massa mal.
Amb la Merritt desapareguda? No tenia ningú.
Era molt bon nano.
Tendre i intel·ligent.
Tenia molt futur.
No el podia veure així.
Va mirar de trobar-los? A la Merritt i a ell.
Per què esforçar-m'hi? Ella no volia que la trobés.
Per això no la trobareu.
Soc bo en trobar coses que no volen ser trobades.
Sí, excepte el teu autocontrol.
Gràcies, senyor Lingard.
Em va robar.
Què li va robar exactament?
Un collaret. Era de la Lila, la seva mare.
Era l'únic que tenia d'ella.
Era meu, no de la Merritt, però se'l va endur.
Sabia el que significava i ho va fer.
Només per fer-me mal.
I se'n va sortir.
D'acord.
Gràcies.
La vida ja fa prou mal sense que la família l'empitjori.
És veritat.
La mare sabia que no podia tornar a casa seva.
Ho va intentar molts cops, però no l'acceptaven.
No després que jo…
Com ho deien?
"L'espatllés".
Van trencar amb ella.
Van dir-li que, si es quedava amb mi, no rebria res.
Fins i tot després que vau néixer.
- No parlaven amb ella. - Segons ella, els semblaves gran.
Sí, és veritat.
Però podia haver tingut vint anys menys i s'haurien queixat.
Perquè era pescador.
No metge o advocat,
o, millor encara, banquer.
Jo creia que la salvava d'aquells elitistes d'Edimburg.
Em va trencar el cor sentir que se sentia oprimida amb mi.
Que era infeliç.
Que ens deixava i tornava amb ells.
Ella sabia que no l'ajudarien
si continuava amb tu.
Sí, si continuava amb mi. Però podia haver tornat a casa.
No podia tornar a casa.
- Podia fer les paus amb ells i tornar. - No.
No podien fer les paus.
Buscava uns estalvis per al William i per a mi.
No hauria abandonat els fills.
Ho creus de veritat?
Només et dic
que, per molt que m'odiïs,
jo m'odio el doble.
Potser saber això
farà que no t'esforcis tant sempre
a fer-me tenir més ràbia encara.
Tenies raó en una cosa.
No la vas salvar.
Ella va morir intentant salvar-te.
Merritt.
Si us plau, no ho facis.
Aneu a la merda!
El que va passar a aquella illa no ho trobarem en un expedient.
No. Per això necessito que trobis el William.
- Vol que trobi el William? - T'ho acabo de dir.
I m'ho deixaria fer? Buscar-lo jo sol.
Qui millor que el senyor "Trobo coses que no volen ser trobades"?
Ell no costarà tant de trobar.
Digues-me una cosa.
A Síria, treballaves per als bons o per als dolents?
Quan sàpiga qui són els bons, m'ho diu.
Bona nit, William.
Pots fer el favor d'aturar aquest soroll?
- Escolta. - No puc.
Els timpans m'han explotat pels ulls.
Escolta, hòstia!
És sobre tu i jo, entens? Sobre com em fas sentir.
No puc parlar amb tu.
No puc parlar amb ningú.
No puc parlar amb tu.
Entesos.
Ho has deixat clar.
- La mare ens ha donat pel cul als dos. - Jo no ho diria així.
He pensat que tu i jo potser podríem…
tenir una treva.
Una treva. I com es fa, això?
Tu em deixes en pau i jo et deixo en pau a tu.
Per desgràcia, hem de viure junts.
Fins quan?
Fins que siguis gran per viure sol.
- Crec que soc prou gran. - No hi estic d'acord.
Ets una merda fent de pare.
En canvi, tu ets un fill excel·lent.
Fillastre.
Comparat amb altres en la meva situació, no estic malament.
L'objectiu a la vida hauria de ser pujar el llistó.
Potser és millor deixar d'intentar-ho.
- Fem veure que som a l'exèrcit. - A l'exèrcit?
Tu tens les teves tasques i jo tinc les meves.
Això funciona si fas les teves tasques.
Molt bé. Si les faig, em deixaràs en pau d'una vegada?
- No. - Per què?
- Soc el teu comandant, no el teu company. - Faré el llit, netejaré el lavabo.
- Posa't auriculars per sentir música. - Sí.
Potser no faltis a l'institut. No tant.
És un puto avorriment!
A veure…
Faré tot això, d'acord.
I tu com a mínim intenta no ser tan torracollons.
Ho puc intentar.
Ningú volia aquesta situació, ho entenc.
Deixem de fingir que és res més que una solució provisional.
D'acord.
Bon dia.
Des de quan fumes, tu?
- Des de fa uns minuts. - Ostres.
Volia saber com estaves després d'això de l'altre dia.
Sé com és tenir problemes de salut mental.
Potser recordes el meu petit atac de fa uns anys.
Petit? Parlaves llengües inventades. Va ser molt bèstia.
- No és veritat. - Sí.
Va ser només un acudit de Hardy.
Tots tenim els nostres moments. Qui no té algun atac de pànic avui dia?
Rose, per l'amor de Déu.
Deixa de fer el numeret i digues què coi vols.
- Només… - Només què? Parla, hòstia!
Podria entrar al teu departament?
- Per què carai et sembla temptador? - Fa dos anys que no treballo en un cas.
Em donen la paperassa que ningú vol. I això teu és millor que no fer res.
- Què creus que faig? - No en tinc ni idea.
Però sé que l'Akram t'ajuda. Avui m'ha demanat un cotxe.
I què?
Tot i ser un civil, el deixes investigar.
És el meu ajudant. M'ajuda en la meva investigació.
Creus que la Moira ho veuria igual?
Ah, molt bé. Xantatge. Això sí que és garantia d'èxit.
L'últim que necessito és algú més consumint l'aire d'aquí sota.
Podia repassar pistes antigues, parlar amb testimonis, redactar…
Ja ho faig, tot això.
- Soc bona excavant. - Què?
Investigant. Excavant. És el que sé fer.
Hardy ho sabia. Era l'únic que se n'havia adonat.
- Era la seva protegida. - Només això, segur.
No ho diguis així. És al llit d'un hospital.
- Poc homes t'ajuden sense contrapartides. - Sempre n'hi ha alguna.
- Carl, no siguis fastigós. Ell… - Ell coneixia el teu pare.
Va ser el seu formador al cos.
- No m'ho va dir mai. - És clar.
Aleshores, Hardy voldria que m'acollissis, oi?
Farem una prova d'un dia.
Gràcies, Carl. Gràcies. T'ho…
Calla. No he acabat.
Et dono un dia
i, si aconsegueixes no fer-me la guitza,
potser, només potser, m'ho pensaré.
On em poso?
De moment, pots compartir taula amb l'Akram.
- Parlaràs amb la Moira? Serà oficial? - Ja ho veurem.
Sí, és clar.
- Qui és l'enze que dorm al meu llit? - I el que es menja les meves farinetes?
I qui és l'enze que fotrà el camp abans que bufi i bufi i li talli el coll?
Vinga!
Com et dius?
Crec que el gos no parla.
Corre, carallot de merda!
Fot el camp, tros d'espàstic!
Pots fer el favor?
Fas soroll quan mastegues.
- Misofonia. - Què?
El meu pare també en tenia. És una alta sensibilitat als sons.
Només em passa amb sons desagradables, com quan masteguen.
- O xarrupen. - Perdó.
O amb la teva veu, la veritat.
- Tenies bona relació amb el teu pare? - T'interessa la meva família?
M'importa un rave la teva família. El teu pare. Us enteníeu bé?
Quan tenia cinc anys, va deixar la mare per una higienista dental.
La seva higienista dental.
- Parles amb ell? - De tant en tant.
Aniversaris, Nadals… Coses així. Cada vegada menys.
Té altres fills. No seria estrany deixar de parlar-hi.
Et semblaria bé?
Ell i la meva mare em van fer. No n'hi ha gaire més.
Imagina que no parleu durant dotze anys. Què et podria fer anar a veure'l?
Que estigués malalt. No? Morint-se, per acomiadar-m'hi.
Res més?
Parles de la Merritt anant a Mhòr.
- No ho podies dir? - Així et conec millor.
I una merda. No, això de la Merritt va ser una altra cosa.
Què vols dir?
El seu pare era un borratxo. Un desgraciat.
Ell diu que no sabia que vindria, Va ser a última hora.
Potser és tan senzill com que la van amenaçar i va fugir.
- Sembla l'opció òbvia. - Quina és la teva teoria?
Em demanes què penso?
No dubto que tens una visió pròpia millor que la meva òbvia.
Ella tenia un altre motiu per tornar
i no tenia res a veure amb el seu pare.
Crec que va tornar per veure algú altre.
Ja ho sabies.
Això era una mena de moment didàctic.
Una mena de què?
- Volies ensenyar-me. - Jo no ensenyo.
Mi-te'l! Estàs fet tot un mentor.
- No soc mentor de ningú. - Estic emocionada.
Has acabat?
Perfecte.
No tenim el seu mòbil. Comença amb el seu diari de feina.
Revisa els últims tres mesos.
Busca cites i reunions estranyes, notes que escrivia allà.
Molt bé. Això vol dir que em quedo?
Mira els comptes del banc. El més petit detall que destaqui.
Compres. Llocs visitats sense sentit.
I les amenaces per e-mail?
Des de locals amb internet, rebotades de fora.
Potser algú va revisar imatges d'aquells locals.
Algú d'aquí.
Ho dubto. La investigació no va ser exactament rigorosa.
I això em porta a un altre punt de vista.
La van cagar expressament?
Ho dius de debò?
Bé, la portava Fergus Dunbar, i el seu cas més important
havia sigut el robatori i xantatge a l'Hotel Royal View.
No conec el cas.
Ja ho veig.
Com va aconseguir el cas? Qui ho va decidir?
- Ens investiguem a nosaltres mateixos? - Des d'ara sí. Pot ser qualsevol.
Inspector en cap Morck. Com es troba?
Vull una llista dels companys que treballaven amb la Merritt.
Em va semblar que patia un atac de cor.
Incloent-hi magistrats i advocats defensors, és clar.
Ja hi van parlar l'altra vegada.
Va ser un desastre. Vull fer jo les preguntes.
Amb seny, segur.
Sap que la Merritt rebia amenaces de mort?
Treballant aquí, és el més normal.
Les amenaces no tenen a veure amb cap cas.
Era algú que la volia matar.
Entre altres coses. Redeu.
No li ho va comentar?
No, però això no em sorprèn.
- Perquè no confiava en vostè? - No. No va ser mai una de nosaltres.
Duia toga i parlava com nosaltres,
però sempre ens mirava com des de fora.
Per qui era o per com la tractaven a la feina?
No foti, Carl!
Li vaig donar més oportunitats que ningú. La respectava.
Però la Merritt no tenia mai prou.
Volia el seu càrrec?
Tenia pressa, per dir-ho així.
I quan es va matar fa quatre anys, vostè què va pensar?
Que el seu cantó més fosc havia guanyat.
- El cantó fosc? - Tenia secrets.
La resposta a on és ara, sigui sota terra o no,
deu raure en aquests secrets.
És tot el que m'aporta? Que, com tothom, tenia secrets?
És tot el que tinc.
Ah, inspector en cap Morck,
d'ara endavant, tingui en compte que soc l'advocat reial
i no un delinqüent comú a qui fa una emboscada en un aparcament.
Si vol parlar amb mi, demani hora al meu despatx.
"Emboscada". Me'n recordaré.
Ei. Desperta't.
Qui collons ets?
Els heu trobat a la paret? Heu obert la paret?
Quina paret?
La del pis de dalt. La que té un forat.
- Ets poli? - Si us plau, contesteu la pregunta.
- Ho va fer l'altre paio. - Quin paio?
- Ets poli. - Aquest?
Sí, ell. El friki aquell.
- On és? - No portes pistola, oi?
- No poden. El meu pare era poli. - Per què en voldria una?
L'home que ha estat aquí i ha obert la paret. On és, ara?
No t'ho he de dir.
On és, ara?
Fa mal, ho sé.
És un punt de pressió.
Aviat la sentiràs rere els ulls i després vomitaràs.
Ha sortit corrents. No sabem on ha anat. Per la carretera.
Moltes gràcies.
- Bona tarda, Sra. Marsh. - No em deixaran en pau?
William Lingard no és aquí, oi?
És clar que no. És a Egley House.
Hi era, però va fugir fa dos dies.
- Per què creu que és aquí? - Imatges d'una càmera molt a prop d'aquí.
Ai, William!
Va estar-se aquí després de la desaparició.
- Sap el camí. - Pot saber el camí, però no hi és.
No li fa res que entrem a mirar, llavors?
I tant que em fa res que entrin a mirar.
- El Fred era col·leccionista. - Qui?
El meu exmarit.
Encara els tinc perquè són serens.
- No és religiosa? - Ja no.
No.
Després de perdre el bebè, vaig perdre la fe i també el matrimoni.
Treballar amb el William em va salvar. Va omplir un buit.
La Merritt deia que m'implicava massa.
Espero que no la trobin.
- Perdó? - Carl.
No ho dic en un sentit cruel.
No?
No he conegut a ningú més miserable que ella.
Deu ser un descans per a ella, sigui on sigui.
Carl.
William!
Ho confesso. Si em veiés a mi mateix a la tele,
també em llançaria per la finestra.
Això és de la casa? De la capsa a la paret?
Un corb marí?
Potser una calàbria grossa. És costanera. Shorebird.
Shorebird? Has vist aquest ocell prop de l'aigua?
Al transbordador?
És la gorra que duies?
Pot escriure?
Dibuixa de meravella. Dibuixes de meravella.
Té afàsia. Pot dibuixar, però no pot escriure.
Vas veure algú amb aquesta gorra al transbordador?
No al transbordador.
A casa.
Vas veure algú a casa que la duia?
A casa i al transbordador?
Amb la Merritt?
Grata!
Para!
També t'odien per això. Sempre en el moment adequat.
És anglès.
Em sap molt greu. Els deixo.
No te'n vagis abans d'hora per ell.
Una estoneta més i estaríem fent plans.
Com està la teva dona?
Ahir vaig pujar a Mhòr.
Vaig parlar amb Jamie Lingard, pare de la Merritt.
- Ah, sí? - Sí.
T'hauria caigut bé.
Encantador.
Va explicar que, de joveneta, no era cap ciutadana exemplar.
No tenia cap ambició o motivació més enllà de passar-s'ho bé.
- Et fa pensar que la va fer canviar. - N'has llegit l'expedient?
No, he estat ocupat jugant a esquaix i anant al cinema.
I?
El que va passar al vaixell no estava planificat. Oportunitat.
- Hi estem d'acord. - Va topar-se amb algú que no devia.
No tens res més?
Soc al llit llegint un expedient. Què més vols?
- Bonica roda de premsa. - Ves a cagar.
- S'hi veia que ho tenies tot controlat. - Repeteixo: ves a cagar.
Què et va passar?
Va ser una emboscada. No estava preparat.
Res més? Va semblar que havies perdut els papers.
Et vull veure quan entris en una sala plena de periodistes.
No puc caminar.
M'aconsegueixes un ordinador?
Depèn. Jugaràs la carta de discapacitat en cada discussió?
Potser sí.
Però, per ajudar-te, em cal un ordinador.
Si no puc sortir a fer el que faig sempre, ho he de fer d'una altra manera.
Te'n portaré un.
Sí?
Diuen que el teu nou ajudant es passeja fent de policia.
És policia. O ho era, a Síria.
El problema és que, com deus saber, això no és Síria.
- No, a Síria hi toca el sol. - Carl.
- M'ha fet un encàrrec i prou. - La seva feina és ordenar papers.
Així el desaprofitem. És bo. Empipador, però bo.
I m'emporto la Rose. No és tan ximple com sembla.
A: ja no pots dir aquestes coses. I B: no te la pots quedar.
Hem avançat amb Merritt Lingard.
- Explica-m'ho. - Encara no.
És clar. Entenc que em prens el pèl, com sempre.
- Dona'm la Rose i un portàtil. - Ja en tens un.
- L'Akram no. - No el necessita.
- Gràcies, mama. Genial. - On vas?
- Al meu despatx. - T'agradaria, oi?
Sembla que t'oblides sovint de les teves sessions.
No me n'oblido.
Aleshores oblides que són obligatòries
en cas d'incident amb armes de foc.
Vols que resolgui casos o que segui a queixar-me de la meva infància?
Tremolo només d'imaginar-te de petit.
Ves a les sessions o li donaré el teu càrrec a un altre.
Així que m'ha delatat.
- Em preocupes. - Quina angúnia li deu fer.
Abans no, però ara sí, després del que et va passar.
- Em vaig deshidratar una mica. - M'ho imagino. Vas suar molt.
Llavors ho va veure.
Moltes vegades. Amb so i sense.
Vaig patir un atac de pànic.
- No va ser això. - El dia del meu casament.
- Abans o després? - Mentrestant.
- A la part de parlar. - Guai.
Però, com que no podia parlar, no vaig dir: "Sí, ho vull".
Si fos religiosa, diria que Déu em va rescatar.
Com a dona de ciència, crec que vaig tenir sort.
Sort?
Resulta que ell tenia una família a Leeds.
- Dona, etc. - Fantàstic.
Sí. El cabró era insaciable.
No sé si podria fer-ho. Quin infern de logística!
No crec que fos fàcil. Li ho reconec a l'Albert.
Albert?
Hauria dit que el seu tipus es diria Jake o Luke.
La qüestió és,
per si no ho has entès, que m'estava obrint.
Per ensenyar-te com es fa.
Sí, gràcies. Molt educatiu.
De res.
- Ja hi eren quan hem arribat aquest matí. - Tots els casos de Merritt Lingard.
Entesos. Guardeu-los durant una setmana
i torneu-los tots menys els últims cinc al procurador fiscal.
- És broma? - Els vols revisar tots?
Ho hauríem de fer.
Només en cas de desesperació. Demà aniràs a Mhòr.
No hi heu anat vosaltres?
Sí, i era tan bonic que creiem que també ho has de veure.
De debò?
És clar.
Harry Jennings va apallissar el William en un robatori i…
I va morir quan fugia.
- Ja. - Demostro que he llegit l'expedient.
I si en lloc d'això em demostres que pots esperar que acabi de parlar?
Vull que ensabonis el cap de la policia local.
El cabró de Cunningham.
- Que l'ensaboni? - Fes-lo xerrar.
Busques res en concret?
Que parli de la família, de Jennings, de tot… el que no em va dir, bàsicament.
I per què no t'ho va dir?
El Carl i ell van començar amb mal peu.
- Quina sorpresa. - Me n'he d'anar.
Només m'ho encarregues perquè soc una dona i creus que el puc estovar?
- O creus que soc bona pol…? - El primer.
Jasper?
Martin!
Explica.
Li ha trucat la seva mare.
Poc després, tot eren crits i regirar la casa.
- Creia que estàvem millor. - Sembla que no.
- On ha anat? - No ho sé, però duia una maleta.
Cagondena.
i no va haver-hi enfrontament… "Altercat".
Si no va haver-hi altercat,
per què no va trucar abans a l'ambulància, Sr. Finch?
Devia veure clarament que les lesions eren greus.
- …concentrat. - El puré et sembla a punt?
- Sí. - Molt bé.
Ho veus? Vol que tot estigui perfecte.
Ho he fet tot jo sol.
- Estic molt content. - Estic orgullós de tu.
De veritat.
Sabia que faríem una obra d'art plegats.
"L. H."
"Per què ets aquí?"
Ai, merda.
Hola, mama.
Soc a casa.
M'estic preparant per anar a una cita.
No, no el coneixes, però és molt maco.
Un home amb possibles.
Té un negoci de… lloguer de cotxes.
No, mama. No és conductor d'Uber. N'és l'amo.
Sí, es diu… Daniel.
Boobrie.
Sí, mama. És el seu cognom. Escolta, t'he de deixar.
Sortia de la dutxa i m'he d'assecar. T'estimo. Adeu.
ROBATORI A LA CASA DE MHÒR
Hòstia.
Subtítols: Adán Cassan